Постанова 
Іменем  України
 
04 травня 2020 року
м. Київ
справа № 487/5508/17
провадження № 61-14961св19
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: 
Яремка В. В. (суддя-доповідач), Олійник А. С., Погрібного С. О.,
учасники справи:
позивач - Головне управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області, 
відповідач - ОСОБА_1 ,
розглянув у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Миколаївського апеляційного суду від 05 червня 2019 року у складі колегії суддів: Ямкової О. О., Колосовського С. Ю., Локтіонової О. В.,
ВСТАНОВИВ:
ОПИСОВА ЧАСТИНА
Короткий зміст позовних вимог та рішень судів
У жовтні 2017 року Головне управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області (далі - ГУ ПФУ в Миколаївській області) звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення надміру виплаченої пенсії у розмірі 30 388,28 грн.
На обґрунтування позову посилалося на те, що відповідач перебуває на обліку в ГУ ПФУ в Миколаївській області, де до 30 червня 2017 року отримував пенсію за вислугою років, призначену відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 09 квітня 1992 року № 2262-XII (далі - Закон № 2262-XII). 
У червні 2017 року ГУ ПФУ в Миколаївській області отримано листа від Головного управління національної поліції в Миколаївській області про працевлаштування ОСОБА_1 на службу до національної поліції з 15 березня 2017 року, про що відповідач як пенсіонер зобов`язаний своєчасно повідомляти органи пенсійного фонду з метою вирішення питання про припинення нарахування пенсійних виплат. На підставі вказаного листа 15 червня 2017 року ГУ ПФУ в Миколаївській області ухвалено рішення № 19/4 про утримання надміру виплаченої пенсії за період з березня до червня 2017 року та припинення виплати пенсії з 01 липня 2017 року. ГУ ПФУ в Миколаївській області направлено на адресу ОСОБА_1 лист з вимогою про відшкодування шкоди, заподіяної незаконною виплатою пенсії. Письмова вимога про погашення заподіяної шкоди залишена відповідачем без уваги. 
Рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 25 березня 2019 року в задоволенні позову ГУ ПФУ в Миколаївській області відмовлено.
Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що відповідач, починаючи з 15 березня 2017 року проходив службу на посаді інспектора сектору реагування патрульної поліції, а з 19 березня 2018 року ОСОБА_1 призначено інспектором взводу патрульної поліції особливого призначення «Миколаїв», а тому відповідно до пунктів 1 та 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» № 1774-VIII від 06 грудня 2016 року (далі -Закон № 1774-VIII) до нього не застосовуються обмеження щодо виплати пенсій.
Постановою Миколаївського апеляційного суду від 05 червня 2019 року апеляційну скаргу ГУ ПФУ в Миколаївській області задоволено. Рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 25 березня 2019 року скасовано та ухвалено нове судове рішення, яким позов ГУ ПФУ в Миколаївській області задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ГУ ПФУ в Миколаївській області 30 388,38 грн надмірно виплаченої і отриманої пенсії. Вирішено питання розподілу судових витрат.
Рішення суду апеляційної інстанції мотивоване тим, що за період з березня до червня 2017 року відповідачу виплачена пенсія не внаслідок рахункової помилки з боку позивача, а внаслідок порушення відповідачем вимог, передбачених частинами 1 і 2 статті 60 Закону № 2262-XII (у редакції, яка була чинною на час виникнення спірних правовідносин), зокрема, отримуючи пенсію за вислугу років, відповідач ОСОБА_1 повторно працевлаштувався на службу до підрозділу поліції, який не відноситься до підрозділів поліції особливого призначення, та не повідомив орган пенсійного забезпечення про обставини, що спричинили зміну розміру його пенсії та припинення її виплати. 
Короткий зміст та узагальнені доводи касаційної скарги та позиції інших учасників
У серпні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до Верховного Суду із касаційною скаргою, в якій, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просив скасувати рішення суду апеляційної інстанції, ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.
Касаційна скарга мотивована тим, що апеляційний суд внаслідок неправильного застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права дійшов помилкового висновку про задоволення позовних вимог. 
У листопаді 2019 року надійшов відзив на касаційну скаргу, в якому ГУ ПФУ в Миколаївській області просило касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення суду апеляційної інстанцій - без змін.
Рух справи в суді касаційної інстанції
Ухвалою Верховного Суду від 19 серпня 2019 року відкрито касаційне провадження у справі та витребувано її матеріали.
Відкриваючи провадження у цій справі, яка є малозначною, суд зазначив, що касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики.
Зокрема, важливим для правозастосовчої практики є питання застосування положень пунктів 1 та 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону № 1774-VIII, на які посилається заявник, та положень статей 2, 60 Закону № 2262-XII, статей 49, 50 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА
Позиція Верховного Суду
Відповідно до пункту 2 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 15 січня 2020 року № 460-ІХ «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» (далі - Закон № 460-ІХ) касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом (08 лютого 2020 року).
Касаційна скарга у цій справі подана у серпні 2019 року, а тому вона підлягає розгляду в порядку, що діяв до набрання чинності Законом № 460-ІХ.
Відповідно до частини першої статті 401 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) попередній розгляд справи проводиться у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.
Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України (тут і далі - у редакції, чинній до набрання чинності Законом № 460-IX) підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.
Вивчивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи касаційної скарги та відзиву на неї, Верховний Суд дійшов висновку, що касаційна скарга є необґрунтованою та підлягає залишенню без задоволення з огляду на таке.
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права
Суди встановили, що з 29 червня 2016 року ОСОБА_1 перебуває на обліку в ГУ ПФУ в Миколаївській області та отримує пенсію за вислугою років. 
Відповідно до наказу Головного управління національної поліції в Миколаївській області № 56-0/с від 15 березня 2017 року ОСОБА_1 призначено інспектором сектору реагування патрульної поліції № 1 Очаківського відділу поліції. 
15 червня 2017 року Головним управлінням патрульної поліції в Миколаївській області направлено на адресу ГУ ПФУ в Миколаївській області копію вищевказаного наказу.
На підставі отриманої інформації ГУ ПФУ в Миколаївській області ухвалено рішення № 19/4 про утримання з ОСОБА_1 надміру виплачених сум пенсій в загальному розмірі 30 388,28 грн та припинення виплати пенсії, починаючи з 01 липня 2017 року. Рішення направлено на адресу відповідача, яким вказане рішення не виконане, а переплачена сума пенсійних виплат відповідачем станом на момент звернення до суду із вищезазначеним позовом не повернута.
Надалі наказом Головного управління національної поліції в Миколаївській області № 78/ос від 19 березня 2018 року відповідач ОСОБА_1 призначений інспектором взводу №1 роти патрульної служби поліції особливого призначення «Миколаїв», після чого ним подано заяву про перерахунок пенсії, виплати якої поновлені відповідно до положень частин 3 і 4 статті 2 Закону № 2262-XII.
Відповідно до статей 1212, 1215 ЦК України особа, яка набула майно (гроші) або зберегла його у себе без достатньої правової підстави, зобов`язана повернути потерпілому його майно (гроші). Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Не підлягає поверненню безпідставно набута пенсія у випадку, якщо її виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача.
Згідно з частиною першою статті 50 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» № 1058-ІV (далі - Закон № 1058-ІV) суми пенсій, виплачені надміру внаслідок зловживань з боку пенсіонера або подання страхувальником недостовірних даних, можуть бути повернуті пенсіонером добровільно або стягуються на підставі рішень територіальних органів Пенсійного фонду чи в судовому порядку.
Відповідно до статті 102 Закону України «Про пенсійне забезпечення» пенсіонери зобов`язані повідомляти органу, що призначає пенсії, про обставини, що спричиняють зміну розміру пенсії або припинення її виплати. У разі невиконання цього обов`язку і одержання у зв`язку з цим зайвих сум пенсії пенсіонери повинні відшкодувати органу, що призначає пенсії, заподіяну шкоду.
Згідно з частиною першою статті 103 Закону України «Про пенсійне забезпечення» суми пенсії, надміру виплачені пенсіонерові внаслідок зловживань з його боку (в результаті подання документів з явно неправильними відомостями, неподання відомостей про зміни у складі членів сім`ї тощо), стягуються на підставі рішень органу, що призначає пенсії. 
З урахуванням наведеного апеляційний суд, повно та всебічно дослідивши наявні у справі докази і надавши їм належну оцінку, дійшов обґрунтованого висновку, що за період з березня до червня 2017 року відповідачу ОСОБА_1 пенсія виплачена ГУ ПФУ в Миколаївській області не внаслідок рахункової помилки з боку позивача, а внаслідок порушення відповідачем вимог, передбачених частинами 1 і 2 статті 60 Закону № 2262-XII (у редакції, яка була чинною на час виникнення спірних правовідносин). Зокрема, у справі встановлено, що отримуючи пенсію за вислугу років, відповідач ОСОБА_1 повторно працевлаштувався на службу до поліції до підрозділу, який не відноситься до підрозділів поліції особливого призначення, та не повідомив орган пенсійного забезпечення про обставини, що спричинили зміну розміру його пенсії та припинення її виплати. У такому випадку невиконання ОСОБА_1 цього обов`язку, покладеного на нього вказаним Законом, та одержання у зв`язку з цим зайвих сум пенсії, є підставою для покладення на відповідача обов`язку повернути органу пенсійного забезпечення суми зайво отриманої пенсії.
Доводи касаційної скарги про неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права є необґрунтованими.
Так, заявник вважає призначення його інспектором взводу патрульної поліції особливого призначення «Миколаїв» відповідно до пунктів 1 та 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону № 1774-VIII унеможливлювало застосування обмеження щодо виплати пенсії, яку він отримував на час працевлаштування.
Цим Законом,на Прикінцеві та перехідні положення якого посилається заявник, внесено зміни до окремих законодавчих актів України. 
Проте Законом № 1774-VIII не внесено жодних змін до статей 2, 60 Закону № 2262-XII, і статей 49, 50 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», які врегульовують порядок та процедуру призначення, припинення та поновлення пенсійних виплат для пенсіонерів, яким призначені пенсії за цим Законом, та які повторно працевлаштовані на службу до Національної поліції України.
Так, згідно з частинами другою - четвертою статті 2 Закону № 2262-XII (у редакції, яка була чинною на час виникнення спірних відносин) пенсіонерам з числа військовослужбовців та осіб, які отримують пенсію за цим Законом, у разі повторного прийняття їх на військову службу до Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України та Державної спеціальної служби транспорту, службу до Національної поліції, органів та підрозділів цивільного захисту, податкової міліції та Державної кримінально-виконавчої служби України виплата пенсій на час їх служби припиняється. При наступному звільненні із служби цих осіб виплата їм пенсій здійснюється з урахуванням загальної вислуги років на день останнього звільнення.
Пенсіонерам з числа військовослужбовців та осіб, які отримують пенсію за цим Законом, у разі призову їх на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період або прийняття на військову службу за контрактом, у тому числі шляхом укладення нового контракту на проходження військової служби, до Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, органів та підрозділів цивільного захисту під час дії особливого періоду на строк до його закінчення або до дня фактичного звільнення виплата пенсій не припиняється. Після звільнення із служби цих осіб виплата їм пенсій здійснюється з урахуванням додаткової вислуги років від часу призову їх на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період або повторного прийняття їх на службу за контрактом, у тому числі шляхом укладення нового контракту на проходження військової служби, до дня фактичного звільнення. Якщо новий розмір пенсії цих осіб буде нижчим за розмір, який вони отримували до призову або повторного прийняття їх на службу, виплата їм пенсій здійснюється у розмірі, який вони отримували до призову або прийняття на службу в особливий період.
Зазначений у частині третій цієї статті порядок збереження, нарахування та виплати пенсій поширюється на пенсіонерів з числа військовослужбовців та осіб, які отримують пенсію за цим Законом, прийнятих на службу на посади поліцейських до підрозділів поліції особливого призначення.
У справі встановлено, що відповідно до наказу Головного управління національної поліції в Миколаївській області № 56-0/с від 15 березня 2017 року ОСОБА_1 було призначено на посаду інспектора сектору реагування патрульної поліції № 1 Очаківського відділу поліції службу, яка не відноситься до посад поліцейських підрозділів поліції особливого призначення. Отже, відповідно до частини другої статті 2 Закону № 2262-XII виплата пенсії відповідачу мала бути припинена.
Стаття 60 Закону № 2262-XII встановлює обов`язок пенсіонера повідомляти органам пенсійного забезпечення про обставини, що спричиняють зміну розміру пенсії або припинення її виплати.
У спірному випадку працевлаштування позивача на посаду інспектора сектору реагування патрульної поліції № 1 Очаківського відділу поліції службу, відповідно до норми статті 60 Закону № 2262-XII, є тією обставиною, що спричиняє припинення виплати призначеної  ОСОБА_1 пенсії.
Разом з тим, як встановлено у справі та не заперечується відповідачем, ним не було виконано обов`язку щодо повідомлення позивача про працевлаштування.
За змістом частини 2 статті 60 Закону № 2262-XII суми пенсій, виплачені надміру внаслідок зловживань з боку пенсіонера, стягуються на підставі рішень органу, який призначає пенсію, чи суду.
Отже, оскаржуване судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального права. 
Норми пунктів 1 та 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону № 1774-VIII, на які посилається заявник, не регулюють спірних правовідносин. Натомість апеляційний суд правильно застосував до цих правовідносин положення статей 2, 60 Закону № 2262-XII, статей 49, 50 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
Інші доводи касаційної скарги зводяться до незгоди з висновками суду апеляційної інстанції стосовно встановлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки суду, що згідно з положеннями статті 400 ЦПК України не належить до повноважень суду касаційної інстанції.
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
За наслідками розгляду касаційної скарги встановлено, що оскаржуване судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права. Отже, відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, оскільки відсутні підстави для скасування судового рішення.
Частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України передбачено, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Оскільки у цій справі оскаржувані судові рішення підлягають залишенню без змін, то розподілу судових витрат Верховний Суд не здійснює.
Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Постанову Миколаївського апеляційного суду від 05 червня 2019 року залишити без змін.
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.
Судді:                                                                                                             В. В. Яремко 
                                                                                                                        А. С. Олійник 
                                                                                                                        С. О. Погрібний