ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ  

11 червня 2020 року                                                        
м.Суми
Справа №583/3073/19 
Номер провадження 22-ц/816/889/20

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 
головуючого - Хвостика С. Г. (суддя-доповідач),
суддів -          Собини О. І. ,  Левченко Т. А. 

з участю секретаря судового засідання – Назарової О.М.,

позивача –  ОСОБА_1 , її представника – ОСОБА_2 , представників відповідача Публічного акціонерного товариства «Укрнафта» в особі нафтогазовидобувного управління «Охтирканафтогаз» – Блінової Світлани Олексіївни та ОСОБА_3 , представника третьої особи первинної профспілкової організації нафтогазовидобувного управління «Охтирканафтогаз» - Біленка Ігоря Івановича,

розглянув у відкритому судовому засіданні у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Укрнафта» в особі нафтогазовидобувного управління «Охтирканафтогаз» на рішення Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 04 лютого 2020 року в складі судді Сидоренка Р.В., ухваленого в м. Охтирка,

в с т а н о в и в:

22 липня 2019 року ОСОБА_1 звернулась з позовом до Публічного акціонерного товариства «Укрнафта» в особі нафтогазовидобувного управління «Охтирканафтогаз», третя особа: первинна профспілкова організація нафтогазовидобувного управління «Охтирканафтогаз», який вона в подальшому уточнила, про визнання незаконними і скасування наказів, поновлення на посаді, стягнення заробітної плати, середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди.
Позовна заява мотивована тим, що 26 травня 1998 року вона була прийнята на посаду бухгалтера у цех по виробництву сільськогосподарської продукції Нафтогазовидобувного управління «Охтирканафтогаз» Відкритого акціонерного товариства «Укрнафта», де працювала на різних посадах, а з 22 грудня 2006 року її було переведено в межах одного підприємства на посаду економіста із збуту 2 категорії фінансового відділу НГВУ «Охтирканафтогаз» ПАТ «Укрнафта».
Позивач зазначала, що починаючи з 2018 року у неї погіршились взаємовідносини з керівництвом відокремленого структурного підрозділу юридичної особи ПАТ «Укрнафта» НГВУ «Охтирканафтогаз». Вважала, що внаслідок упередженого ставлення до неї їй не підвищували посадові оклади, тому вона не отримала частину заробітної плати.
Наказом в.о. начальника НГВУ «Охтирканафтогаз» від 15 лютого 2018 року за № 98 АГП було ліквідовано фінансовий відділ, в якому вона працювала і скорочено посаду економіста зі збуту 2 категорії, яку вона займала. Вказаний наказ в частині скорочення та вивільнення виключно її посади економіста зі збуту 2 категорії позивач вважає незаконним, так як у в.о. начальника НГВУ «Охтирканафтогаз» були відсутні повноваження змінювати (скорочувати) штатний розпис, ліквідовувати відділи та посади без відповідного погодження цього питання з головою правління ПАТ «Укрнафта». Крім того, як зазначила позивач, зазначений наказ в частині ліквідації посади економіста зі збуту 2 категорії був прийнятий з порушенням пунктів 2.34, 3.3 колективного договору без погодження з профспілковою організацією.
Також позивач вказала, що 10 квітня 2019 року керівництвом структурного підрозділу НГВУ «Охтирканафтогаз» без погодження з юридичною особою ПАТ «Укрнафта» був прийнятий наказ № 18 «Про зміну істотних умов праці», який вона також вважає незаконним, оскільки підставою для зміни істотних умов праці згідно вказаного наказу стало виключно скорочення лише її посади в організаційній структурі підприємства, а не визначені законом відповідні правові підстави. Крім того, як зауважила позивач, профспілковий комітет не надавав згоди роботодавцю на зміну її істотних умов праці, які полягали виключно у виведенні зі штату структурного підрозділу НГВУ «Охтирканафтогаз» посади економіста зі збуту 2-гої категорії, тому, на її думку, вказаний наказ є таким, що підлягає скасуванню, як незаконний.
Крім того, позивач зауважила, що 20 червня 2019 року її було ознайомлено з наказом № 425-к/тр «Про припинення трудового договору (контракту)» від 20 червня 2019 року, відповідно до якого її було звільнено з 20 червня 2019 року з посади економіста із збуту 2 категорії через відмову від продовження роботи у зв`язку зі зміною істотних умов праці, передбачених іншим наказом № 18 від 10 квітня 2019 року «Про зміну істотних умов праці», згідно пункту 6 ст. 36 КЗпП України.  ОСОБА_1  вважає звільнення незаконним, оскільки їй не було запропоновано відповідачем іншої посади, яка відповідала б її рівню освіти та кваліфікації. Крім того, як стверджує позивач, вона не відмовлялася від запропонованої посади, власної заяви про відмову від переведення на іншу посаду не подавала. При цьому, позивач стверджує, що підприємство не розрахувалося з нею у день звільнення.
Позивач вказала, що у результаті незаконного звільнення їй було завдано моральної шкоди, оскільки вона зазнала душевних страждань через протиправну поведінку щодо себе, приниження честі і гідності, створення нестерпних умов праці, погіршення стану здоров`я, вимушених змін у її житті та неможливості професійно себе реалізувати.
Посилаючись на вказані обставини, уточнивши позовні вимоги, позивач просила суд:
- поновити пропущений з поважних причин строк для звернення до суду з вимогами щодо визнання незаконними та скасування наказів в.о. начальника НГВУ «Охтирканафтогаз» ПАТ «Укрнафта» від 15 лютого 2018 року за № 98 АГП та від 10 квітня 2019 року за № 18;
- визнати незаконним та скасувати наказ в.о. начальника НГВУ «Охтирканафтогаз» ПАТ «Укрнафта» Наслєднікова С.В. від 15 лютого 2018 року за № 98-АГП про ліквідацію відділів та посад в частині ліквідації та виведення зі штату посади економіста із збуту 2 категорії та подальшого проведення попередження працівника про наступне вивільнення згідно п. 1 ст. 40 КЗпП України;
- визнати незаконним та скасувати наказ в.о. начальника НГВУ «Охтирканафтогаз» ПАТ «Укрнафта» від 10 квітня 2019 року за № 18 «Про зміну істотних умов праці»;
- визнати незаконним та скасувати наказ в.о. начальника НГВУ «Охтирканафтогаз» ПАТ «Укрнафта» від 20 червня 2019 року за № 425-к/тр «Про припинення трудового договору (контракту)»;
- поновити її на посаді економіста в НГВУ «Охтирканафтогаз» ПАТ «Укрнафта»;
- стягнути з відповідача на її користь 100 000 грн моральної шкоди;
- стягнути з відповідача на її користь 59653 грн 40 коп. невиплаченої заробітної плати;
- стягнути з відповідача на її користь середній заробіток за час вимушеного прогулу, починаючи із 21 червня 2019 року в розмірі середньомісячної заробітної плати в сумі 13348 грн 80 коп. за один календарний місяць, без врахування сплачених податків та зборів (т. 2, а.с. 42-52).
Рішенням Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 04 лютого 2020 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково.
Визнано незаконним та скасовано наказ в.о. начальника НГВУ «Охтирканафтогаз» ПАТ «Укрнафта» Наслєднікова С.В. від 10 квітня 2019 року за № 18 «Про зміну істотних умов праці» в частині, що стосується позивача ОСОБА_1 .
Визнано незаконним та скасовано наказ в.о. начальника управління «Охтирканафтогаз» ПАТ «Укрнафта» Наслєднікова С.В. від 20 червня 2019 року за № 425-к/мр «Про припинення трудового договору (контракту)» в частині звільнення ОСОБА_1 з посади економіста із збуту 2 категорії фінансового відділу.
Поновлено ОСОБА_1 на посаді економіста із збуту 2 категорії фінансового відділу НГВУ «Охтирканафтогаз» ПАТ «Укрнафта» з 20 червня 2019 року.
Стягнуто з Публічного акціонерного товариства «Укрнафта» в особі відокремленого структурного підрозділу юридичної особи нафтогазовидобувне управління «Охтирканафтогаз» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 20 червня 2019 року по 04 лютого 2020 року включно в сумі 80562 грн 98 коп., без врахування податків.
Стягнуто з Публічного акціонерного товариства «Укрнафта» в особі відокремленого структурного підрозділу юридичної особи нафтогазовидобувне управління «Охтирканафтогаз» на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в розмірі 10000 грн.
У іншій частині позову відмовлено.
Стягнуто з Публічного акціонерного товариства «Укрнафта» в особі відокремленого структурного підрозділу юридичної особи нафтогазовидобувне управління «Охтирканафтогаз» на користь ОСОБА_1 понесені нею витрати зі сплати судового збору в розмірі 1354 грн 02 коп. та 5000 гривень витрат на правничу допомогу, а всього – 6354 грн 02 коп.
Допущено негайне виконання рішення суду в частині поновлення на роботі і стягнення заробітної плати за один місяць.
Вказане рішення суду в частині задоволення позову відповідач Публічне акціонерне товариство «Укрнафта» в особі нафтогазовидобувного управління «Охтирканафтогаз» оскаржило в апеляційному порядку.
В апеляційній скарзі відповідач, посилаючись на неповне з`ясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для справи, на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального і процесуального права, просить скасувати рішення суду в частині задоволення позовних вимог і ухвалити в цій частині нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні позову у повному обсязі.
В доводах апеляційної скарги зазначається, що встановивши наявність змін в організації виробництва і праці в НГВУ «Охтирканафтогаз» ПАТ «Укрнафта» на підставі наказу від 15 лютого 2018 року за № 98-АГП, який є чинним, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про скасуваня по суті законного і обґрунтованого наказу від 10 квітня 2019 року за № 18 «Про зміну істотних умов праці», яким допускалась зміна її істотних умов праці при продовженні роботи за тією ж спеціальністю, кваліфікацією чи посадою, оскільки посада позивача залишилась у штатному розписі підприємства. Крім того, як зауважив відповідач, проведення заходів щодо зміни в організації виробництва і праці – це виключне повноваження власника і суд не вправі обговорювати та вирішувати питання про доцільність змін в організації виробництва і праці. Відповідач також вважає помилковими висновки суду і щодо того, що скорочення робочого часу стосувалося лише позивачки, так як наказом від 10 квітня 2019 року за № 18 було змінено істотні умови праці і інших працівників НГВУ, тому суд безпідставно дійшов висновку про дискримінацію позивачки. В апеляційній скарзі також йдеться і про те, що відповідач виконав встановлений законом обов`язок з приводу інформування первинної профспілкової організації працівників НГВУ «Охтирканафтогаз» про проведення реорганізації (зміни організації виробництва і праці) НГВУ «Охтирканафтогаз», що тягне за собою скорочення чисельності чи штату працівників, тому помилковим є висновок суду про відсутність доказів повідомлення профспілкового органу про такі зміни. Крім того, як зауважив відповідач, чинним законодавством не встановлено обов`язку роботодавця повідомляти профспілковий орган про зміни істотних умов праці та відповідно погоджувати з профспілковим органом запровадження таких змін. Відповідач в апеляційній скарзі не погоджується також з рішенням суду і в частині визнання незаконним та скасування наказу від 20 червня 2019 року за № 425-к/тр «Про припинення трудового договору», посилаючись на те, що звільнення позивача за п. 6 ст. 36 КЗпП України відбулось з дотриманням вимог трудового законодавства. До того ж, як вважає відповідач, суд не врахував, що до позивачки не застосовуються переваги в залишенні на роботі у зв`язку зі звільненням на підставі п. 6 ст. 36 КЗпП України. Посилаючись на вказані обставини, що суд неправильно визначив середньоденний заробіток позивача та середньомісячне число робочих днів за два останні місяці роботи, а також не вирахував із суми середнього заробітку позивача за час вимушеного прогулу отриману нею після звільнення допомогу по безробіттю, відповідач вважає необґрунтованим рішення суду і в частині стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, а також і моральної шкоди. Відповідач в апеляційній скарзі послався і на відсутність підстав для поновлення позивачці строку для звернення до суду з даним позовом в частині оскарження оспорюваних наказів.
Від позивача ОСОБА_1 надійшов відзив на апеляційну скаргу, у якому вона просить відхилити апеляційну скаргу відповідача, а рішення суду, як законне і обґрунтоване, залишити без змін.
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників ПАТ «Укрнафта» в особі нафтогазовидобувного управління «Охтирканафтогаз» Блінової С.О. та ОСОБА_4 М ОСОБА_5 про задоволення апеляційної скарги, позивача ОСОБА_1 , її представника ОСОБА_2 та представника третьої особи первинної профспілкової організації нафтогазовидобувного управління «Охтирканафтогаз» Біленка І.І. – про залишення рішення суду без змін,дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.
Судом першої інстанції встановлено та з матеріалів справи вбачається, що позивач ОСОБА_1 працювала в НГВУ «Охтирканафтогаз» ПАТ «Укрнафта» з 25 травня 1998 року. З 22 грудня 2006 року вона була переведена на посаду економіста із збуту 2 категорії фінансового відділу (т. 1, а.с. 16-17).
За спільним розпорядженням виконавчого віце-президента по роботі з персоналом та заступника голови правління, виконавчого віце-президента з питань видобутку та переробки від 05 травня 2017 року за № 28-Р «Про оптимізацію організаційної структури та чисельності персоналу» з метою покращення організації праці, раціонального використання трудових ресурсів, підвищення продуктивності праці та ефективності операційних процесів, приведення чисельності працівників у відповідність до планових обсягів робіт на 2017 рік зобов`язано керівників структурних одиниць НГВУ та ГПЗ ПАТ «Укрнафта» до 30 червня 2017 року провести аналіз чисельності персоналу з урахуванням планових обсягів робіт, складності та трудомісткості виробничих і управлінських процесів, ступеня їх автоматизації і комп`ютеризації, реального завантаження (інтенсивності, тривалості роботи, ін.); здійснити заходи із вдосконалення організаційної структури, адміністративних та виробничих процесів, оптимізації чисельності персоналу з метою забезпечення ефективного і якісного виконання робіт, а також в разі необхідності здійснити перерозподіл персоналу між підрозділами; на основі змін в організації виробництва і праці: внести відповідні зміни до штатного розпису керівників, професіоналів, фахівців і технічних службовців, організаційної структури (у разі її зміни) та надати їх на затвердження голові правління ПАТ «Укрнафта»; внести відповідні зміни до штатної розстановки робітників. Зміни в організації виробництва і праці провести з дотриманням трудового законодавства України та колективного договору ПАТ «Укрнафта» (т. 2, а.с. 163).
На підставі наказу голови правління ПАТ «Укрнафта» від 11 серпня 2017 року за № 121 «Про зміни в структурі ПАТ «Укрнафта» з метою забезпечення своєчасного і якісного виконання виробничих завдань, координації господарської діяльності та вдосконалення структури ПАТ «Укрнафта» з 11 серпня 2017 року створено в апараті управління ПАТ «Укрнафта» з підпорядкуванням заступнику голови правління, виконавчому віце-президенту з питань видобутку та переробки: бізнес-підрозділ (Схід) та бізнес-підрозділ (Захід). Директору бізнес-підрозділу (Схід) підпорядковано: НГВУ «Охтирканафтогаз», НГВУ «Чернігівнафтогаз», НГВУ «Полтаванафтогаз», Гнідинцівський ГПЗ та Качанівський ГПЗ. Пунктом 4 зазначеного наказу встановлено обов`язок віце-президента по роботі з персоналом організувати внесення відповідних змін до організаційної структури та штатного розпису апарату управління ПАТ «Укрнафта» (т. 1, а.с. 154).
06 листопада 2017 року наказом голови правління ПАТ «Укрнафта» за № 999/1-к «Про делегування повноважень» заступнику голови правління, виконавчому віце-президенту по роботі з персоналом ОСОБА_6 делеговано повноваження бути представником товариства в трудових правовідносинах, у тому числі з працівниками апарату управління ПАТ «Укрнафта», включаючи працівників відділень нафтопродуктів, з правом підписання документів (наказів про звільнення з роботи, наказів про переведення на іншу роботу, про переміщення, наказів про зміну істотних умов праці, про зміну режиму роботи, про встановлення не повного робочого часу, індивідуального графіку роботи, повідомлень про зміну істотних умов праці, попереджень про наступне вивільнення та пропозицій зайняти посаду у зв`язку із наступним вивільненням, в тому числі, листів щодо інформування профспілкових організацій про наступне вивільнення) (т. 1, а.с. 158).
30 листопада 2017 року головою правління ПАТ «Укрнафта» видано наказ за № 189 «Про зміни в структурі апарату управління ПАТ «Укрнафта», відповідно до якого з метою вдосконалення структури ПАТ «Укрнафта», підвищення ефективності та продуктивності праці з 01 грудня 2017 року в апараті ПАТ «Укрнафта» створювалися: казначейство, до складу якого входить служба казначейства (Схід) та служба казначейства (Захід); в департаменті взаєморозрахунків створено службу взаєморозрахунків (Схід) та службу взаєморозрахунків (Захід); в департаменті бюджетування та управління звітності – службу бюджетування та управління звітності (Схід), службу бюджетування та управління звітності (Захід), службу бюджетування та управління звітності (Буріння), службу бюджетування та управління звітності (Сервіси). Заступнику голови правління, виконавчому віце-президенту по роботі з персоналом доручено організувати внесення відповідних змін до організаційної структури та штатного розпису апарату управління ПАТ «Укрнафта», а також провести переведення (переміщення) працівників з дотриманням норм чинного законодавства (т. 1, а.с. 155).
Наказом в.о. начальника НГВУ «Охтирканафтогаз» ПАТ «Укрнафта» від 15 лютого 2018 року за № 98 АГП «Про оптимізацію організаційної структури, чисельності персоналу» ліквідовано відділи та виведено посади, зокрема: фінансовий відділ із посадами: економіст із збуту 2 категорії, економіст з фінансової роботи.
Пунктом 2 вказаного наказу доручено групі кадрових сервісів Охтирського регіону ввести відповідні зміни, передбачивши введення їх в дію з 20 травня 2018 року до організаційної структури; до штатного розпису керівників, професіоналів, фахівців та технічних службовців та надати на погодження в.о. начальника управління та на затвердження голові правління ПАТ «Укрнафта»; до штатної розстановки робітників та надати на затвердження в.о. начальника управління та довести до керівників структурних підрозділів; в триденний термін проінформувати первинну профспілкову організацію про заплановані заходи у зв`язку зі зміною в організації виробництва і праці та запропонувати голові первинної профспілкової організації провести спільні консультації щодо запобігання звільненням, або пом`якшення несприятливих наслідків від будь-яких звільнень; провести попередження працівників про наступне вивільнення згідно п. 1 ст. 40 КЗпП України у зв`язку зі змінами в організації виробництва і праці – скорочення посад працівників, відповідно до ст. 49-2 КЗпП України; вивільнення працівників, посади яких скорочуються, провести з дотриманням норм чинного законодавства та вимог діючого колективного договору ПАТ «Укрнафта» (т. 1, а.с. 156).
Позивач неодноразово попереджалась про наступне звільнення на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України, їй пропонувались інші наявні вакантні посади в межах усієї структури ПАТ «Укрнафта», підприємство неодноразово зверталось до профспілкового органу із проханнями про надання згоди на розірвання трудового договору із зазначених підстав. Проте, щоразу ППО НГВУ «Охтирканафтогаз» не надавало згоди на звільнення позивачки із зазначеної вище підстави (п. 1 ст. 40 КЗпП України) (т. 1 а.с. 230-250, т. 2 а.с. 1-20).
Як зазначено в акті про простій від 24 травня 2018 року, у зв`язку з реформуванням та оптимізацією нафтогазовидобувного управління, а саме: з ліквідацією фінансового відділу відповідно до наказу від 15 лютого 2018 року № 98АГП «Про оптимізацію організаційної структури, чисельності персоналу» на робочому місці економіста зі збуту 2 категорії фінансового відділу відсутні обсяги робіт. У зв`язку з ненаданням первинною профспілковою організацією НГВУ «Охтирканафтогаз» ПАТ «Укрнафта» згоди на розірвання трудового договору з економістом зі збуту 2 категорії фінансового відділу ОСОБА_7 було запропоновано встановити для неї початок простою робочого місця працівника, починаючи з 01 червня 2018 року (т. 1, а.с. 133).
Наказом в.о. начальника НГВУ «Охтирканафтогаз» ПАТ «Укрнафта» від 31 травня 2018 року за № 120-/тр затверджено вказаний акт про простій працівників від 24 травня 2018 року. При цьому, працівникам, у тому числі ОСОБА_7 , наказувалось знаходитись в актовому залі будівлі апарату управління НГВУ «Охтирканафтогаз» з понеділка по четвер з 08-години 00 хв. до 17-години 00 хв. (перерва для відпочинку і харчування з 12-години 00 хв. до 12-години 48 хв.) та в п`ятницю з 08-години 00 хв. до 16-години 00 хв. (перерва для відпочинку і харчування з 12-години 00 хв. до 12-години 48 хв.) (т. 1, а.с. 134).
Крім того, у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці (функції фінансового відділу трансформовані в функції бізнес-підтримки, оптимізація маркшейдерських та геодезичних робіт, передачі функцій цеху технологічного транспорту в новостворену структурну одиницю) на виконання наказів НГВУ «Охтирканафтогаз» № 98-АГП від 15 лютого 2018 року та № 63ОД від 16 жовтня 2018 року, а також з метою збереження робочих місць, керуючись ст. 64 ГК України та ч. 3 ст. 32 КЗпП України в.о. начальника НГВУ «Охтирканафтогаз» ПАТ «Укрнафта» був виданий наказ від 10 квітня 2019 року за № 18 «Про зміну істотних умов праці», відповідно до якого з 20 червня 2019 року для працівників, зокрема, економіста із збуту 2 категорії фінансового відділу ОСОБА_1 встановлювався неповний робочий час 4 години в день з понеділка по п`ятницю з 08.00 по 12.00 годину з оплатою праці пропорційно відпрацьованому часу (т. 1, а.с. 136).
15 квітня 2019 року позивачку ОСОБА_1 було персонально попереджено про зміну істотних умов праці та ознайомлено з наказом № 18 від 10 квітня 2019 року, про що свідчить її підпис і запропоновано їй у строк до 20 червня 2019 року письмово поінформувати відповідача про згоду на продовження роботи в істотно змінених умовах праці (т. 1, а.с. 137).
Однак, позивач відмовилась письмово подавати заяву про згоду чи незгоду на продовження роботи в істотно змінених умовах праці, про що працівниками НГВУ «Охтирканафтогаз» ПАТ «Укрнафта» був складений відповідний акт від 20 червня 2019 року (т. 1, а.с. 139).
Наказом в.о. начальника НГВУ «Охтирканафтогаз» ПАТ «Укрнафта» від 20 червня 2019 року ОСОБА_1 була звільнена з посади економіста із збуту 2 категорії фінансового відділу відповідно до пункту 6 статті 36 КЗпП України у зв`язку з відмовою від продовження роботи внаслідок зміни істотних умов праці (т. 1, а.с. 138).
Задовольняючи позовні вимоги в частині визнання незаконним та скасування наказу про зміну істотних умов праці, суд першої інстанції, установивши обставини того, що відповідач не звертався до профспілкового органу з інформацією щодо запровадження для позивачки зміни істотних умов праці та, відповідно, не отримав погодження профспілкового комітету на запровадження таких змін, дійшов висновку про незаконність оспорюваного наказу. При цьому, суд першої інстанції поновив пропущений строк для звернення позивачки до суду з даним позовом в частині визнання незаконним та скасування вказаного наказу як такий, що був пропущений нею з поважних причин.
Встановивши незаконність наказу відповідача про зміну для позивача істотних умов праці, суд дійшов висновку, що наказ відповідача про звільнення позивача з роботи також підлягає скасуванню, а вимога про поновлення позивача на роботі підлягає задоволенню.
Дійшовши вказаних висновків, суд першої інстанції на підставі частини 2 статті 235 КЗпП України стягнув з відповідача на користь позивача середній заробіток за весь час вимушеного прогулу за період з 21 червня 2019 року по 04 лютого 2020 року, тобто, за 157 робочих днів у сумі 80562 грн 98 коп., виходячи із розміру середньоденної заробітної плати позивача у сумі 513 грн 14 коп.
Крім того, суд першої інстанції дійшов висновку, що внаслідок незаконного звільнення позивача останній було заподіяно моральну шкоду, розмір якої з урахуванням ступеня та характеру перенесених позивачем моральних страждань, вимог розумності і справедливості визначив у розмірі 10000 грн.
Однак, з такими висновками суду першої інстанції колегія суддів у повній мірі погодитись не може з наступних підстав.
Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
За положеннями статті 43 Конституції України кожен має право на працю. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.
Згідно з пунктом 6 частини першої статті 36 КЗпП України підставою для припинення трудового договору є відмова працівника від переведення на роботу в іншу місцевість разом з підприємством, установою, організацією, а також відмова від продовження роботи у зв`язку із зміною істотних умов праці.
Частинами третьою та четвертою статті 32 КЗпП України передбачено, що у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці допускається зміна істотних умов праці при продовженні роботи за тією ж спеціальністю, кваліфікацією чи посадою. Про зміну істотних умов праці – систем та розмірів оплати праці, пільг, режиму роботи, встановлення або скасування неповного робочого часу, суміщення професій, зміну розрядів і найменування посад та інших – працівник повинен бути повідомлений не пізніше ніж за два місяці. Якщо колишні істотні умови праці не може бути збережено, а працівник не згоден на продовження роботи в нових умовах, то трудовий договір припиняється за пунктом 6 статті 36 цього Кодексу.
Таким чином, зміна істотних умов праці може бути визнана законною тільки в тому випадку, якщо буде доведена наявність змін в організації виробництва і праці.
Якщо такі зміни не вводяться, власник не має права змінити істотні умови праці.
Зміною істотних умов праці при продовженні роботи за тією ж спеціальністю, кваліфікацією чи посадою, викликаною змінами в організації виробництва і праці, визнається раціоналізація робочих місць, введення нових форм організації праці, у тому числі перехід на бригадну форму організації праці, і впровадження передових методів тощо (пункт 10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів»).
Зміна істотних умов праці, передбачена частиною третьою статті 32 КЗпП України, за своїм змістом не тотожна звільненню у зв`язку із зміною організації виробництва і праці, скороченням чисельності або штату працівників на підставі пункту 1 частини першої статті 40 цього Кодексу, оскільки передбачає продовження роботи за тією ж спеціальністю, кваліфікацією чи посадою, але за новими умовами праці.
Вказаний правовий висновок сформульовано Верховним Судом України у постанові від 23 березня 2016 року у справі № 6-2748цс15. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16 січня 2019 року у справі № 582/1001/15-ц не встановила підстав відступити від цього висновку щодо застосування норм права.
З урахуванням наведених норм права та встановлених обставин справи колегія суддів вважає, що на підприємстві відповідача щодо позивача мали місце не зміни істотних умов праці, а зміни в організації виробництва і праці, так як йшлося про скорочення її посади. Такі зміни у трудових відносинах з працівником мають, відповідно, й різні правові наслідки та не можуть ототожнюватися.
Так, виходячи з наданих роз`яснень у пункті 19 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів» від 06 листопада 1992 року за № 9 у справах, пов`язаних зі звільненням за пунктом 1 частини першої статті 40 КЗпП, суди повинні з`ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника за його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджався він за два місяці про наступне вивільнення.
При цьому, відповідно до частини другої статті 40 КЗпП України звільнення з підстав, передбачених пунктом 1 частини першої статті 40 КЗпП України, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу. Відмова працівника від переведення на іншу вакантну посаду при скороченні штату або чисельності працівників є підставою для його звільнення за пунктом 1 частини першої статті 40 КЗпП України виключно в разі дотримання інших вимог процедури такого звільнення.
Втім, матеріалами даної справи доведено, що профспілковим комітетом було відмовлено відповідачу у наданні згоди на розірвання трудового договору з позивачкою на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України, а отже, не встановлено дотримання процедури звільнення працівника за пунктом 1 частини першої статті 40 КЗпП України.
Крім того, колегія суддів звертає увагу на те, що прийнявши 10 квітня 2019 року оспорюваний наказ за № 18 «Про зміну істотних умов праці» відповідач не вказав, яким чином позивачка мала виконувати покладені на неї за трудовим договором трудові обов`язки, ураховуючи той факт, що наказом в.о. начальника НГВУ «Охтирканафтогаз» ПАТ «Укрнафта» від 15 лютого 2018 року за № 98 АГП «Про оптимізацію організаційної структури, чисельності персоналу» було ліквідовано фінансовий відділ, в якому працювала позивач за займаною нею посадою економіста із збуту 2 категорії (т. 1, а.с. 156). При цьому, у зв`язку з відсутністю організаційних умов, необхідних для виконання роботи, тобто, відсутністю обсягу робіт на займаній посаді, згоду на звільнення з якої за п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України профком підприємства не надав, позивачці за наказом відповідача від 31 травня 2018 року за № 120-к/тр був встановлений початок простою з 01 червня 2018 року (т. 1, а.с. 133, 134). У зв`язку із зазначеним, доводи апеляційної скарги про те, що наказ про зміну істотних умов праці позивачки є законним, так як її посада залишилась у штатному розписі підприємства не заслуговують на увагу колегії суддів, ураховуючи, що за умови відсутності відділу, у якому працювала позивач, остання була позбавлена можливості виконувати свою трудову функцію, що підтверджується також і обставинами того, що період з 01 червня 2018 року рахувався їй як простій.
Таким чином, колегія суддів дійшла висновку, що в НГВУ «Охтирканафтогаз» ПАТ «Укрнафта»мали місце не зміни істотних умов праці, а зміни в організації виробництва і праці, у тому числі скорочення чисельності та штату працівників, що випливає з наведених наказів. При цьому, був ліквідований фінансовий відділ та скорочено посади економіста із збуту 2 категорії, яку займала позивач, та економіста з фінансової роботи. Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції зробив обґрунтований висновок, що звільнення ОСОБА_1 з підстав, передбачених пунктом 6 частини першої статті 36 КЗпП України було проведено всупереч вимогам чинного трудового законодавства, а отже, наказ від 10 квітня 2019 року за № 18 «Про зміну істотних умов праці» в частині, що стосується позивача ОСОБА_1 та наказ від 20 червня 2019 року за № 425-к/мр «Про припинення трудового договору (контракту)» щодо звільнення ОСОБА_1 з посади економіста із збуту 2 категорії фінансового відділу є незаконними.
Посилання в апеляційній скарзі на те, що проведення заходів щодо зміни в організації виробництва і праці належать до виключних повноважень власника також не свідчать про помилковість рішення суду в частині задоволення позову, так як обставини щодо цього не є предметом апеляційного перегляду.
Що стосується доводів апеляційної скарги про помилковість висновків суду першої інстанції в частині щодо дискримінації позивачки з боку відповідача, то колегія суддів звертає увагу на те, що мотивувальна частина рішення суду не містить жодних посилань стосовно встановлених судом першої інстанції обставин з приводу вчинення відносно позивачки будь-яких дискримінаційних дій, тому вони не заслуговують на увагу колегії суддів.
Водночас, як вважає колегія суддів, помилковим є висновок суду першої інстанції про скасування наказу відповідача стосовно позивача про зміну істотних умов праці за № 18 від 10 квітня 2019 року з підстави його попереднього непогодження з профспілковим органом з огляду на те, що вимогами ст.ст. 43, 49-4 КЗпП України не передбачено обов`язок роботодавця погоджувати з профспілковою організацією запровадження змін істотних умов праці, у зв`язку з чим рішення суду першої інстанції в частині визнання незаконним і скасування вказаного наказу необхідно змінити в частині мотивів задоволення вказаної позовної вимоги. Отже, доводи апеляційної скарги в зазначеній частині заслуговують на увагу колегії суддів.
Крім того, ураховуючи, що звільнення позивача на підставі п. 6 ст. 1 ст. 36 КЗпП України є незаконним, так як з матеріалів справи вбачається, що на підприємстві відповідача мали місце не зміни істотних умов праці, а зміни в організації виробництва і праці, тому доводи апеляційної скарги стосовно того, що наказ про звільнення позивача є законним і вона була звільнена на законній підставі не заслуговують на увагу колегії суддів.
Також не заслуговують на увагу колегії суддів і доводи апеляційної скарги щодо оскарження рішення суду в частині стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, з огляду на наступне.
За правилами частини другоїстатті 235 КЗпП України при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.
Середній заробіток працівника визначається відповідно до статті 27 Закону України «Про оплату праці» за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року за № 100.
При цьому згідно з пунктом 5 наведеного вище Порядку основою для визначення загальної суми заробітку, що підлягає виплаті за час вимушеного прогулу, є середньоденна (середньогодинна) заробітна плата працівника, яка згідно з п. 8 цього Порядку визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців роботи (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. Після визначення середньоденної заробітної плати як розрахункової величини для нарахування виплат працівнику здійснюється нарахування загальної суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу, яка обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді.
Отже, визначаючи розмір середньоденної заробітної плати позивача, суд першої інстанції взяв для розрахунку два останні перед звільненням позивачки місяці її роботи, тобто, квітень 2019 року та травень 2019 року і хоча вказані місяці роботи були визначені для неї часом простою, так як починаючи з 01 червня 2018 року було встановлено простій робочого місця вказаного працівника, однак вказаний час простою не з вини працівника відповідно до вимог ч. 1 ст. 113 КЗпП України (у редакції, яка діяла на той час) оплачувався підприємством, чого відповідач не заперечував.
Приймаючи до уваги дані довідки відповідача, що позивач за квітень та травень 2019 року (останні два місяці перед звільненням) отримала дохід в сумі 14880 грн 99 коп. (т. 1, а.с. 191), а кількість відпрацьованих нею робочих днів за вказаний період склав 29 днів, що підтверджується табелем обліку використання робочого часу у відповідача за січень – червень 2019 року (т. 2, а.с. 143-144), тому середньоденна заробітна плата позивача за той період становила 513 грн 14 коп. (14880 грн 99 коп. / 29 днів).
Таким чином, правильно встановивши вказані обставини, так як заперечення відповідача з цього приводу в апеляційній скарзі не заслуговують на увагу, суд першої інстанції вірно визначив і розмір середнього заробітку позивача за час вимушеного прогулу в сумі 80562 грн 98 коп. (513,14 грн * 157 днів), обрахувавши період вимушеного прогулу з 21 червня 2019 року по 04 лютого 2020 року, тобто з наступного дня після звільнення позивача і по день ухвалення рішення судом першої інстанції.
Що стосується посилання в апеляційній скарзі на неврахування судом першої інстанції при обрахуванні позивачу середнього заробітку за час вимушеного прогулу отриманої нею допомоги по безробіттю, то воно також не заслуговує на увагу, так як вказівка на п. 32 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів» від 06 листопада 1992 року за № 9 в частині щодо зменшення розміру компенсації за час вимушеного прогулу є помилковою. Роз`яснення, викладені в ній, зроблені з урахуванням вимог закону, ч. 3 ст. 117 Кодексу законів про працю. На підставі закону «Про внесення змін до Кодексу законів про працю України» від 20 грудня 2005 року № 3248-15 ця норма була виключена.
Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що законодавством не передбачено жодних підстав для зменшення розміру виплати середнього заробітку за певних обставин.
Що стосується доводів апеляційної скарги в частині оскарження рішення суду першої інстанції про стягнення моральної шкоди, колегія суддів виходить з наступного.
Відповідно до статті 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.
Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством.
У зв`язку із зазначеним, колегія суддів погоджується з рішенням суду першої інстанції в частині стягнення з відповідача на користь позивача моральної шкоди, ураховуючи ступінь моральних страждань, яких ОСОБА_1 зазнала внаслідок порушення її трудових прав у зв`язку з незаконним звільненням, розмір відшкодування якої суд першої інстанції визначив виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості у сумі 10000 грн. У свою чергу, відповідач в апеляційній скарзі не спростував наявність підстав для відшкодування позивачу моральної шкоди, а також не навів обґрунтованих підстав для зменшення розміру її відшкодування.
Колегія суддів погоджується також з рішенням суду першої інстанції і в частині поновлення позивачу пропущеного строку для звернення до суду з даним позовом щодо позовної вимоги про визнання незаконним та скасування наказу в.о. начальника НГВУ «Охтирканафтогаз» ПАТ «Укрнафта» Наслєднікова С.В. від 10 квітня 2019 року за № 18 «Про зміну істотних умов праці» в частині, що стосується позивача ОСОБА_1 , оскільки остання навела обґрунтовані підстави для поновлення пропущеного строку, пославшись на те, що станом на 10 липня 2019 року, тобто межі дії трьохмісячного строку для оскарження в суді вказаного наказу, вона знаходилась на лікуванні з 02 липня 2019 року по 19 липня 2019 року, що підтверджується відповідною довідкою лікувального закладу (Охтирської центральної районної лікарні).

Відповідно до частини 4 статті 376 ЦПК України зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частин.
За таких обставин, коли суд першої інстанції ухвалив судове рішення в частині визнання незаконним і скасування наказу в.о. начальника НГВУ «Охтирканафтогаз» ПАТ «Укрнафта» Наслєднікова С.В. від 10 квітня 2019 року за № 18 «Про зміну істотних умов праці» в частині, що стосується позивача ОСОБА_1 з порушенням норм матеріального і процесуального права, тому рішення суду в зазначеній частині необхідно змінити щодо мотивів задоволення позовної вимоги про визнання незаконним і скасування вказаного наказу.
В іншій оскаржуваній частині рішення суду ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому його необхідно залишити без змін.
Отже, апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Керуючись ст.ст. 374 ч.1 п.2; 376 ч. 4; 381 ч.ч.1, 3; 382 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Укрнафта» в особі нафтогазовидобувного управління «Охтирканафтогаз» задовольнити частково.

Рішення Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 04 лютого 2020 року в даній справі в частині визнання незаконним та скасування наказу в.о. начальника НГВУ «Охтирканафтогаз» ПАТ «Укрнафта» Наслєднікова С.В. від 10 квітня 2019 року за № 18 «Про зміну істотних умов праці» в частині, що стосується позивача ОСОБА_1 – змінити в частині мотивів задоволення вказаної позовної вимоги.

В іншій оскаржуваній частині рішення Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 04 лютого 2020 року в даній справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 18 червня 2020 року.

Головуючий:                                        С.Г. Хвостик (суддя-доповідач)

Судді:                                                О.І. Собина

Т.А. Левченко