Постанова
Іменем України
31 березня 2020 року  
м. Київ
справа № 128/36/18 
провадження № 51-5132км19
Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду (далі – Суд) у складі:
головуючого	ОСОБА_1 ,	
суддів	ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,	
за участю: секретаря судового засідання прокурора засудженого захисника	  ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 (в режимі відеоконференції) ОСОБА_7 (в режимі відеоконференції),	
розглянув у судовому засіданні касаційні скарги засудженого та його захисника ОСОБА_7 на вирок Вінницького районного суду Вінницької області від 19 квітня 2019 року та ухвалу Вінницького апеляційного суду від 02 вересня 2019 року щодо 
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Юрмала Республіки Латвія, жителя АДРЕСА_1 
засудженого за вчинення злочину, передбаченого частиною 1 статті 121 Кримінального кодексу України (далі – КК).
Оскаржені судові рішення
1.  Зазначеним вироком, залишеним без змін апеляційним судом, ОСОБА_6 засуджено за частиною 1 статті 121 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років. 
2.   ОСОБА_6 визнано винуватим в умисному  заподіянні тяжкого тілесного ушкодження за обставин, детально викладених у вироку. Судом установлено, що 11 листопада 2017 року приблизно о 01:30, в приміщенні гаража домогосподарства на АДРЕСА_1 ОСОБА_6 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння в ході конфлікту з ОСОБА_8 умисно завдав останньому один удар ножем у поперекову ділянку тіла зліва, заподіявши тяжких тілесних ушкоджень.
Вимоги і доводи касаційних скарг 
3.  Засуджений у касаційній скарзі, не оспорюючи доведеності винуватості та правильності кваліфікації його дій, просить на підставах, визначених пунктами 2 – 3 частини 1 статті 438 Кримінального процесуального кодексу України (далі – КПК), змінити судові рішеня та звільнити його від відбування покарання з випробуванням.
4.  Він стверджує, що суд першої інстанції усупереч вимогам статті 65 КК не врахував повною мірою всіх позитивних даних про його особу і наявних у справі пом`якшуючих обставин та дійшов необґрунтованого висновку про неможливість його виправлення без ізоляції від суспільства. На обґрунтування своїх вимог вказує на практику застосування статті 75 КК за подібних обставин у інших рішеннях судів.
5.  Захисник посилаючись на неправильне застосування закону України про  кримінальну відповідальність, просить змінити судові рішення перекваліфікувати діяння ОСОБА_6 на статтю 123 КК та призначити покарання за цим законом.
6.  На думку захисника засуджений діяв у стані сильного душевного хвилювання викликаного жорстоким поводженням з боку потерпілого та таким, що принижує честь і гідність особи. Вважає, що виправлення засудженого можливо без ізоляції його  від суспільства.
7.  Сторона захисту вважає, що апеляційний суд необґрунтовано залишив поза увагою допущені порушення і, відмовляючи у задоволенні апеляційних вимог сторони захисту, ухвалив рішення, яке не відповідає статтям 370, 419 КПК.
8.  Учасникам кримінального провадження було належним чином повідомлено про дату, час та місце касаційного розгляду, клопотань про його відкладення до суду касаційної інстанції не надходило. 
Позиції учасників касаційного розгляду
9.  У судовому засіданні засуджений та захисник підтримали скарги та просили звільнити ОСОБА_6 від відбування призначеного покарання з випробуванням.
10.  Прокурор заперечила проти задоволення касаційних вимог сторони захисту вважаючи судові рішення законними і обґрунтованими, а призначене засудженому покарання справедливим. Щодо посилань засудженого на рішення у інших справах, де за подібних обставин була застосована стаття 75 КК, прокурор зазначила, що Суд не має права брати до уваги таку практику при розгляді цієї справи.
Оцінка Суду
11.  Заслухавши доповідь судді, пояснення сторін, перевіривши матеріали кримінального провадження, обговоривши наведені в скаргах доводи, суд касаційної інстанції дійшов висновку, що подані скарги слід залишити без задоволення на таких підставах.
12.  Статтею 438 КПК передбачено, що при вирішенні питання про наявність підстав для скасування судових рішень суд касаційної інстанції має керуватися статтями 412–414 цього Кодексу. 
13.  Отже, касаційний суд не перевіряє оскаржуваних судових рішень щодо неповноти судового розгляду, а також невідповідності висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, а виходить із обставин, установлених судом. 
14.  Оцінюючи довід захисника щодо неправильної кваліфікації дій засудженого за частиною 1 статті 121 КК, Суд виходить із того, що кваліфікація дій винного за статтею 123 КК можлива лише тоді, коли обставини справи свідчать про наявність трьох обов`язкових елементів цього складу злочину:
–  стан раптово виниклого сильного душевного хвилювання у винної особи; 
–  протизаконне насильство, систематичне знущання чи тяжка образа з боку потерпілого;
–  причинний зв`язок між діями потерпілого та діями винної особи.
За відсутності хоча б одного з цих елементів, дії винної особи не можуть бути кваліфіковані за статтею 123 КК.
15.  Судом першої інстанції визнано доведеним, що ОСОБА_6 разом із ОСОБА_9 та ОСОБА_10 прийшли до гаража ОСОБА_8 за згодою останнього. Певний час вони спокійно спілкувались та вживали алкогольні напої. Конфлікт стався через те, що засудженого знудило на підлогу гаража. Обурившись, ОСОБА_8 вимагав від   ОСОБА_6 прибрати  за собою та вийти, однак не бив останнього, не застосовував надмірного фізичного насильства, а лише відштовхував його до виходу з приміщення. Такі обставини не дають підстав вважати, що поведінка потерпілого досягла рівня поводження, що принижує честь і гідність особи.
16.  Переконливих доказів тому, що засуджений під час події перебував  у стані вираженої емоційної напруги, ступінь якої досягав такого рівня, який позбавляв його можливості усвідомлювати реальний зміст власних дій, повною мірою керувати ними та передбачати їх наслідки, матеріали справи не містять.
17.  Отже, дії ОСОБА_6 обґрунтовано кваліфіковані за частиною 1 статті 121 КК. 
18.  Також необґрунтованими Суд вважає доводи сторони захисту, викладені в касаційній скарзі, про порушення судом загальних засад призначення покарання.
19.  Відповідно до статей 50, 65 КК особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації покарання воно повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. При виборі покарання мають значення й повинні братися до уваги обставини, які його пом`якшують і обтяжують. 
20.  Законодавець надав дискреційні повноваження судам вирішувати, у яких випадках до особи, засудженої по покарання, можливо застосувати статтю 75 КК. Ухвалюючи свій вирок у частині призначення покарання, суд першої інстанції урахував, зокрема, що вчинено тяжкий злочин, характер і спосіб вчинення злочину – завдання удару ножем в життєво важливий орган, обставини, що передували події – вимога потерпілого про необхідність прибрати приміщення, відсутність намірів засудженого допомогти пораненому потерпілому, а також стан алкогольного сп`яніння як обтяжуючу обставину. Таким чином, суд, діючи в межах своїх повноважень, не встановив підстав для застосування цього положення.
21.  Водночас суд не залишив поза увагою обставини, що характеризують особу винного, зокрема, що він є особою молодого віку, раніше не судимий, має малолітню дитину, позитивно характеризується за місцем постійного проживання. Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про можливість призначення мінімального строку покарання, передбаченого санкцією закону про кримінальну відповідальність за інкримінований злочин. 
22.  Апеляційний суд, переглядаючи вирок у порядку апеляційної процедури, належним чином проаналізував доводи сторони захисту та відхилив їх, не встановивши підстав для перекваліфікації злочину та звільнення засудженого від покарання з випробуванням. Колегія суддів не має підстав ставити під сумнів цей висновок апеляційного суду і вважає його рішення законним та обґрунтованим. Апеляційний суд при перегляді вироку дотримався  вимог статей 404, 405 КПК й ухвалив рішення з урахуванням приписів статті 419 цього Кодексу. 
23.  Таким чином, колегія суддів вважає, що суди першої та апеляційної інстанцій не порушили вимог статей 50, 65 КК, а призначене засудженому покарання відповідає визначеним законом загальним засадам. 
24.  Аргументів, які би доводили явну несправедливість покарання, призначеного засудженому, в касаційних скаргах не наведено. 
25.  Враховуючи наведене, суд не вбачає підстав для зміни судових рішень, як про це йдеться у касаційних скаргах. 
На підставі викладеного, керуючись статтями 433, 436,  441, 442 КПК, Суд
ухвалив:
Вирок Вінницького районного суду Вінницької області від 19 квітня 2019 року та ухвалу Вінницького апеляційного суду від 02 вересня 2019 року щодо ОСОБА_6 залишити без зміни, а касаційні скарги засудженого та захисника – без задоволення.
Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення й оскарженню не підлягає. 
 
Судді:

 
ОСОБА_1                                     ОСОБА_2                                ОСОБА_3