ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м  У к р а ї н и

22 червня 2020 року 	м. Дніпро	справа № 280/340/20	

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
судді-доповідача:  Шальєвої В.А.
суддів:                           Білак С.В., Олефіренко Н.А.,     
розглянувши в порядку письмового провадження  в залі судового засідання Третього апеляційного адміністративного суду у м. Дніпрі апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області на рішення Запорізького окружного адміністративного суду  від  19.03.2020 р. (суддя Калашник Ю.В., повне судове рішення складено 19.03.2020 р.)  в справі № 280/340/20 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області  про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити певні дії,
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 звернулась до Запорізького окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області  про визнання  протиправними дій з відмови у призначенні пенсії як державному службовцю, зобов`язання призначити  пенсію державного службовця з дати звернення – 29.11.2019 р.
Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 19.03.2020 р. позов задоволено, визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області щодо відмови в призначенні ОСОБА_1 пенсії державного службовця; зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області призначити ОСОБА_1  пенсію державного службовця відповідно до  Закону України від 10.12.2015 №889 «Про державну службу» з дати звернення, а саме з 29.11.2019.
В апеляційній скарзі відповідач просить скасувати рішення з підстав невідповідності висновків суду обставинам справи, неправильного застосування норм матеріального права, ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову. Апелянт вказує на неврахування судом першої інстанції недотримання позивачем порядку звернення до органу Пенсійного фонду з питання призначення пенсії, оскільки 29.11.2019 р. позивачем подана заява довільної форми, а заява встановленого зразка не подавалась, рішення про відмову у призначенні пенсії не приймалось. Також судом першої інстанції не враховано, що пунктом 11 статті 3  Законом України «Про державну службу» № 889 визначено, що дія  цього Закону не поширюється на посадових осіб місцевого самоврядування, а Законом України «Про службу в органах місцевого самоврядування» визначено, що пенсійне забезпечення посадових осіб місцевого самоврядування здійснюється відповідно до закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (ч. 7 ст. 21).
У відзиві позивач просить залишити рішення суду першої інстанції без змін, відмовивши у  задоволенні апеляційної скарги. Позивач звертає увагу на необґрунтоване посилання апелянта на відсутність звернення з питання призначення іншого виду пенсії та зазначає, що 29.11.2019 р. нею подана заява до органу, що призначає та виплачує пенсію, про перехід на інший виді пенсії. Також вважає безпідставними твердження апелянта про відсутність у неї права на пенсію за Законом України «Про державну службу».     
Справа судом розглянута  без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами на підставі п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України у зв`язку з поданням апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, яке ухвалено в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).
Позивачем після призначення справи до розгляду в порядку письмового провадження подане клопотання про розгляд справи за участю сторін, проте судом відмовлено у задоволенні такого клопотання, зважаючи на приписи пункту 3 частини 1 статті 311 КАС України, відповідно до яких суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі  подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).
Обставин, передбачених частиною 2 статті 311 КАС України, для розгляду справи в судовому засіданні судом не встановлено.
Перевіривши  законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд доходить висновку, що апеляційна скарга має бути задоволена з наступних підстав.
Судом першої інстанції встановлено, що за записами у трудовій книжці позивача у період часу з 17.10.1984 по 11.08.2014 позивач працювала в Управлінні праці та соціального захисту населення Запорізької міської ради по Орджонікідзевському району.
Відповідно до листа Управління соціального захисту населення по Вознесенівському району Запорізької міської ради від 26.11.2019 № Л-1181-0/04-11 станом на 11.08.2014 позивач займала посаду головного спеціаліста-бухгалтера відділу бухгалтерського обліку та звітності управління праці та соціального захисту Запорізької міської ради по Орджонікідзевському району, 11 рангу посадової особи місцевого самоврядування. В подальшому звільнена за угодою сторін згідно з п. 1  ст. 36 КЗпП. На момент звільнення стаж державної служби та стаж служби в органах місцевого самоврядування становив 29 років 9 місяців 25 днів. Стаж державної служби та служби в органах місцевого самоврядування розраховувався відповідно до  постанови Кабінету Міністрів України від 03.05.1994 №283 «Про порядок обчислення стажу державної служби».
З 12.08.2014 позивач перебуває на обліку Пенсійного фонду по Вознесенівському району м. Запоріжжя та отримує пенсію за віком згідно із  Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
29.11.2019 позивач    звернулася із заявою про перехід на інший вид пенсії відповідно до  Закону України «Про державну службу».
Листом від 12.12.2019 № 129/Л-9 відповідачем надано відповідь, за змістом якої з 1 травня 2016 року набрав чинності  Закон України «Про державну службу» №889-VIII від 10 грудня 2015 року  (далі - Закон №889-VIII), яким визначене право на пенсійне забезпечення державних службовців відповідно до  статі 37 Закону  Україні «Про державну службу» №3723-ХІІ від 16.12.1993 (далі - Закон №3723-ХІІ). Порядок призначення таких пенсій затверджено  постановою Кабінету Міністрів України «Деякі питання пенсійного забезпечення окремих категорій осіб» № 622 від 14.09.2016, яка застосовується, починаючи з 1 травня 2016 року. Згідно з п. 2 Прикінцевих положень Закон  №889-VIII втратив чинність  Закон №3723-ХІІ  окрім ст. 37, що застосовується до осіб, зазначених у пунктах 10 і 12 цього розділу. Пенсії відповідно до  Закон №889-VIII у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців (ст. 37 Закон №3723-ХІІ), призначаються особам, які на день набрання чинності  Законом №889-VIII  обіймають посади державної служби та мають не менш як 10 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців, визначених  ст. 25 Закону №3723-ХІІ  та актами Кабінету Міністрів України, або на день набрання чинності  Законом №889-VIII  мають не менш як 20 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державної служби, визначених  ст. 25 Закону №3723-ХІІ  та актами Кабінету Міністрів України незалежно від факту роботи на державній службі на 1 травня 2016 року. Виходячи з вищезазначеного, оскільки позивач працювала в Управлінні праці та соціального захисту населення Запорізької міської ради по Орджонікідзевському району, де позивачу було присвоєно 12 ранг посадової особи місцевого самоврядування, право на пенсію за віком по  Закону України «Про державну службу» №889-VIII  у позивача відсутнє.
Зважаючи на те, що на момент звернення позивача до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області у неї були наявні всі умови, які необхідні для призначення пенсії державного службовця відповідно до ст. 37 Закону України від 16.12.1993 №3723 «Про державну службу», п. п. 10, 12  Закону України від 10.12.2015 №889 «Про державну службу», суд першої інстанції дійшов висновку, що дії відповідача щодо відмови у призначенні пенсії як державному службовцю відповідно до  Закону України від 10.12.2015 №889 «Про державну службу»  є протиправними.
Суд визнає необґрунтованим висновок суду першої інстанції про задоволення позову, з огляду на наступне. 
Судом встановлено, що 12.08.2014 р. ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , призначена пенсія за віком  за Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (протокол 3668 від 14.08.2014 р.).
29.11.2019 р. позивач звернулась до ГУ ПФУ із заявою довільної форми про переведення її з пенсії за віком на пенсію згідно з Законом України «Про державну службу».
Листом № 129/Л-9 від 12.12.2019 р. відповідачем повідомлено позивачу про відсутність права на пенсію за віком за Законом України «Про державну службу».
Дослідженням трудової книжки позивача встановлено, що   ОСОБА_1 з 17.10.1984 р. по 11.08.2014 р.  працювала в Управлінні праці та соціального захисту населення Запорізької міської ради по Орджонікідзевському району; 04.07.2011 р. позивачу присвоєно 12 ранг посадової особи місцевого самоврядування, 22.04.2011 р. – 11 ранг.
Листом Управління соціального захисту населення по Вознесенівському району Запорізької міської ради від 26.11.2019 р. № Л-1181-0/04-11 підтверджено, що станом на 11.08.2014 р. позивач займала посаду головного спеціаліста-бухгалтера відділу бухгалтерського обліку та звітності управління праці та соціального захисту Запорізької міської ради по Орджонікідзевському району, 11 рангу посадової особи місцевого самоврядування. В подальшому звільнена за угодою сторін згідно з п. 1  ст. 36 КЗпП. На момент звільнення стаж державної служби та стаж служби в органах місцевого самоврядування становив 29 років 9 місяців 25 днів. Стаж державної служби та служби в органах місцевого самоврядування розраховувався відповідно до  постанови Кабінету Міністрів України від 03.05.1994 №283 «Про порядок обчислення стажу державної служби»
Вирішуючи спірні правовідносини, суд виходить з наступного.
Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій визначаються Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 р. № 1058-IV (далі – Закон № 1058-IV). 
Згідно зі статтею 44  Закону № 1058-IV заява про призначення (перерахунок) пенсії та необхідні документи подаються до територіального органу Пенсійного фонду або до уповноваженого ним органу чи уповноваженій особі в порядку, визначеному правлінням Пенсійного фонду за погодженням із центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення, особисто або через представника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально.
Питання щодо подання та оформлення документів для призначення пенсій урегульовано Порядком подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженим постановою правління ПФУ 25 листопада 2005 року № 22-1, зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 27 грудня 2005 року за № 1566/11846, (далі – Порядок № 22-1).
Відповідно до пункту 1.1 Порядку № 22-1 в редакції, що діяла на час виникнення спірних правовідносин, заява про призначення пенсії непрацюючим особам, а також членам сім`ї у зв`язку з втратою годувальника подається заявником особисто або через представника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально, безпосередньо до управління Пенсійного фонду України у районі, місті, районі у місті, об`єднаного управління (далі - орган, що призначає пенсію) за місцем проживання (реєстрації).
Пунктом 4.1 цього Порядку  передбачено, що орган, що призначає пенсію, розглядає питання про призначення пенсії, перерахунок та поновлення виплати раніше призначеної пенсії, а також про переведення з одного виду пенсії на інший при зверненні особи з відповідною заявою (додаток 2).
Заяви про переведення з одного виду пенсії на інший, про перерахунок пенсії й поновлення виплати раніше призначеної пенсії приймаються органом, що призначає пенсію, за наявності в особи всіх необхідних документів.
Заяви осіб про призначення, перерахунок, поновлення, переведення з одного виду пенсії на інший реєструються в журналі реєстрації рішень органу, що призначає пенсію. Особі або посадовій особі органом, що призначає пенсію, видається розписка із зазначенням дати прийняття заяви, а також переліку одержаних і відсутніх документів, які необхідно подати у тримісячний строк з дня прийняття заяви. Копія розписки зберігається в пенсійній справі.
Згідно з пунктом 4.2 Порядку № 22-1 при прийманні документів орган, що призначає пенсію:
1) перевіряє правильність оформлення заяви, відповідність викладених у ній відомостей про особу даним паспорта та документам про стаж;
2) перевіряє зміст і належне оформлення наданих документів;
3) перевіряє копії відповідних документів, фіксує й засвідчує виявлені розбіжності (невідповідності).
Орган, що призначає пенсію, має право вимагати від підприємств, установ та організацій, фізичних осіб дооформлення у тримісячний строк з дня подання заяви прийнятих і подання додаткових документів, передбачених законодавством, а також перевіряти обґрунтованість їх видачі;
4) видає пам`ятку пенсіонеру (додаток 3), копія якої зберігається у пенсійній справі.
За вимогами пункту 4.3 Порядку № 22-1 не пізніше 10 днів після надходження заяви та за наявності документів, необхідних для призначення, перерахунку, переведення з одного виду пенсії на інший та поновлення виплати пенсії (у тому числі документів, одержаних відповідно до абзацу другого підпункту 3 пункту 4.2 цього розділу), орган, що призначає пенсію, розглядає подані документи та приймає рішення щодо призначення, перерахунку, переведення з одного виду пенсії на інший, поновлення раніше призначеної пенсії без урахування періоду, за який відсутня інформація про сплату страхових внесків до Пенсійного фонду України.
Аналіз наведених норм законодавства  дозволяє дійти висновку, що підставою для вчинення дій, спрямованих на призначення, перерахунок або переведення з одного виду пенсії на інший, як це має місце в розглядуваному випадку, є відповідна заява особи та додані до неї необхідні документи, подані до уповноваженого органу ПФУ в установленому порядку.
Як зазначено вище,  позивачем при зверненні до органу Пенсійного фонду з питання призначення пенсії за Законом України «Про державну службу» або переведення на іншій вид пенсії  не надавалась заява встановленої форми. 
Враховуючи, що позивачем не дотриманий порядок подання документів для призначення пенсії за Законом України «Про державну службу» або переведення на інший вид пенсії,  відповідачем не приймалось рішення про відмову у переведенні позивача на інший вид пенсії або призначення пенсії за іншим Законом.
Відповідно до приписів Кодексу адміністративного судочинства України захисту підлягають саме порушені права. В розглядуваному  випадку позивач не зверталась до відповідача з питання призначення пенсії за іншим Законом або переведення на інший вид пенсії у встановленому законодавством порядку, відповідачем не приймалось рішення про відмову призначенні пенсії або переведенні на інший вид пенсії, тобто, відсутні підстави вважати про порушення відповідачем прав позивача з цього питання.
          Лист відповідача не є індивідуальним актом  в розумінні КАС України, а відповідачем не приймалось рішень, які обмежують реалізацію соціальних гарантій позивача чи які свідчать про відмову у виконанні законних вимог, відповідно відсутнє порушене права позивача, яке має захищатися  в порядку адміністративного судочинства, що обумовлює висновок про відсутність підстав для задоволення позову. 
          Аналогічний правовий висновок міститься в постанові Верховного суду України від 06.12.2016 р.
Суд визнає передчасним висновок суду першої інстанції про наявність у позивача права на призначення пенсії за  Законом України «Про державну службу», оскільки відповідачем не приймалось рішення про відмову у призначенні пенсії за Законом України «Про державну службу», як й позивачем у спосіб, визначений діючим законодавством, не ставилось перед компетентним органом питання про призначення пенсії за цим Законом.
Судом першої інстанції не надано правової оцінки доводам відповідача, викладеним у відзиві на позовну заяву, щодо недотримання позивачем порядку звернення за призначенням пенсії за іншим Законом, а також неприйняття відповідачем рішення про відмову у призначенні пенсії за Законом України «Про державну службу».
Приведені обставини потягли за собою неправильне вирішення судом першої інстанції справи та необґрунтоване задоволення позову.
Доводи позивача про звернення до органу Пенсійного фонду із заявою про переведення на інший вид пенсії 29.11.2019 р.  є безпідставними, оскільки, як вказане вище, 29.11.2019 р. позивачем подана до відповідача заява довільної форми, що суперечить вимогам як Закону № 1058-IV, так й Порядку № 22-1. Відповідно, відповідачем така заява розглянута в порядку, визначеному Законом України «Про звернення громадян», та надана відповідь із роз`ясненням вимог  законодавства.
При цьому суд ще раз звертає увагу, що відповідачем не приймалось рішення про відмову у призначенні позивачу пенсії за Законом України «Про державну службу» або переведення на інший вид пенсії, тобто в цьому випадку відсутнє рішення суб`єкта владних повноважень, яке б порушувало права позивача.   
З урахуванням викладеного суд дійшов висновку, що судом першої інстанції  неповно з`ясовані  обставини, що мають значення для справи, судом першої інстанції неправильно застосовано норми матеріального права,  що є підставою  для скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення.
Оскільки предметом позову в цій справі є  дії (рішення) суб`єкта владних повноважень щодо обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, тобто ця справа є справою незначної складності у розумінні п. 3 ч. 6 ст. 12 КАС України, судове рішення суду апеляційної інстанції згідно з п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України не підлягає оскарженню в касаційному порядку. 
Керуючись ст. ст. 6, 7, 8, 9,   242, 243,   308,   311, 315,   317, 321,   322, 325  Кодексу адміністративного судочинства України, суд   
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області на рішення Запорізького окружного адміністративного суду  від  19.03.2020 р. в справі № 280/340/20 задовольнити.
Рішення Запорізького окружного адміністративного суду  від  19.03.2020 р. в справі № 280/340/20 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області  про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити певні дії скасувати.
Ухвалити в справі № 280/340/20 нове рішення.
В задоволенні позову ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області  про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити певні дії відмовити.
Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду набирає законної сили з дати її прийняття 22.06.2020 р. та відповідно п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України касаційному оскарженню не підлягає.
          Повне судове рішення складено 22.06.2020 р.
   
             Суддя-доповідач                                                                      В.А. Шальєва 

                               суддя                                                                      С.В. Білак 

                               суддя                                                                      Н.А. Олефіренко