Ухвала  
Іменем України
       
10 червня 2020 року
м. Київ
 
справа № 570/113/17
провадження № 61-38250св18
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: 
 
головуючого -	Ступак О. В.,	 	
суддів:	Гулейкова І. Ю. (суддя-доповідач), Погрібного С. О.,	Олійник А. С., Усика Г. І.,	
 
учасники справи:
позивач - ОСОБА_1 ,
відповідач - Оржівська селищна рада Рівненського району Рівненської області, правонаступником якої є Клеванська селищна рада Рівненської області,
 
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Апеляційного суду Рівненської області від 08 травня 2018 року у складі колегії суддів: Хилевича С. В., Ковальчук Н. М., Григоренка М. П.,
 
ВСТАНОВИВ:
 
Короткий зміст позовних вимог і рішень судів
 
У січні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Оржівської селищної ради Рівненського району Рівненської області про визнання незаконним і скасування рішення органу місцевого самоврядування, усунення перешкод в користуванні майном. 
Позов обґрунтовано тим, що рішенням Оржівської селищної ради Рівненського району Рівненської області від 07 жовтня 2016 року за № 203 надано дозвіл на складання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у постійне користування Оржівської селищної ради орієнтовною площею 0,10 га для розміщення та експлуатації основних, підсобних і допоміжних будівель та споруд технічної інфраструктури (виробництва та розподілення газу, постачання пари та гарячої води, збирання, очищення та розподілення води) за рахунок земель запасу сільськогосподарського призначення (рілля) по АДРЕСА_1 . 
 
Позивачу на праві власності належить земельна ділянка площею 0,1395 га з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .
 
31 жовтня 2016 року Оржівською селишною радою Рівненського району Рівненської області на земельній ділянці, що є суміжною до земельної ділянки позивача, розпочато встановлення бетонних секцій паркану.
 
Позивач зазначав, що у зв`язку зі зведенням відповідачем указаного паркану, він не може належним чином користуватися своєю земельною ділянкою, йому вчиняються перешкоди у вільному доступі до воріт його житлового будинку, який знаходиться на цій земельній ділянці, що є порушенням його права власності, тому просив суд визнати незаконним та скасувати рішення Оржівської селищної ради Рівненського району Рівненської області від 07 жовтня 2016 року за № 203 «Про виділення та надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки»; усунути перешкоди у користуванні житловим будинком, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , шляхом зобов`язання відповідача у десятиденний термін, з дня набрання рішення законної сили, зняти паркан на земельній ділянці, яка була виділена рішенням Оржівської селищної ради Рівненського району Рівненської області від 07 жовтня 2016 року за № 203, та не чинити йому перешкоди у користуванні, вільному проході та проїзді до житлового будинку, який належить йому на праві приватної власності, також просив стягнути з відповідача судові витрати.
 
02 березня 2017 року представник відповідача ОСОБА_2 подав до суду заперечення на позовну заяву ОСОБА_1 , в якому вказав, що позовні вимоги позивача являються незаконними, безпідставними та необґрунтованими, оскільки до плану земельної ділянки позивача самостійно зроблений проїзд, і він не є дорогою загального користування. Зазначав, що згідно з Генеральними планами смт Оржів станом на 1971 рік і станом на 2015 рік дороги, на яку посилається позивач не було та немає, оскільки, навколо земельних ділянок позивача існують дві дороги загального користування ( АДРЕСА_1 .
 
Ухвалою Рівненського районного суду Рівненської області від 16 січня 2017 року у відкритті провадження у справі в частині позовних вимог ОСОБА_1 про визнання незаконним і скасування рішення органу місцевого самоврядування відмовлено. Щодо позову в частині усунення перешкод в користуванні майном того ж числа провадження у справі було відкрито.  
 
Рішенням Рівненського районного суду Рівненської області від 21 листопада 2017 року позов ОСОБА_1 задоволено. Усунуто перешкоди в користуванні житловим будинком АДРЕСА_1 . Зобов`язано Оржівську селищну раду у десятиденний термін з дня набрання рішенням законної сили зняти паркан на земельній ділянці, яка була виділена рішенням Оржівської селищної ради від 07 жовтня 2016 року № 203, та не чинити йому перешкоди у користуванні, вільному проході та проїзді до житлового будинку, що належить йому на праві приватної власності. Вирішено питання про судові витрати.
 
Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції виходив із його доведеності та обґрунтованості та посилався на те, що відповідачем вчиняються перешкоди ОСОБА_1 у вільному доступі до належної йому земельної ділянки та до воріт його ж будинку через спорудження бетонного паркану.
 
Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, Клеванська селищна рада Рівненського району Рівненської області, що є правонаступником Оржівської селищної ради Рівненського району Рівненської області подала до суду апеляційну скаргу.
 
Постановою Апеляційного суду Рівненської області від 08 травня 2018 року апеляційну скаргу Клеванської селищної ради Рівненського району Рівненської області задоволено. Рішення Рівненського районного суду Рівненської області від 21 листопада 2017 року скасовано та ухвалено нове судове рішення, яким в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено. Вирішено питання судових витрат.
 
Скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове судове рішення про відмову у задоволенні позову, апеляційний виходив із того, що здійснення відповідачем, як органом селищного самоврядування, своїх прямих і безпосередніх прав та обов`язків щодо встановлення спірного залізобетонного паркану не порушує і не може порушувати суб`єктивних прав ОСОБА_1 на спірну доріжку для в`їзду-виїзду зі своєї садиби, оскільки він такими не наділений. 
 
Короткий зміст та узагальнюючі доводи касаційної скарги, позиція інших учасників справи
 
У червні 2018 року ОСОБА_1 засобами поштового зв`язку подав до Верховного Суду касаційну скаргу на постанову Апеляційного суду Рівненської області від 08 травня 2018 року у вищевказаній справі, в якій, посилаючись на неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржувану постанову апеляційного суду та залишити в силі рішення суду першої інстанції. Також заявник просив розгляд справи в суді касаційної інстанції провести за його участю.
 
Касаційна скарга мотивована тим, що суд апеляційної інстанції:
 
-  не врахував, що згідно з планом забудови земельної ділянки на  АДРЕСА_1 та державними актами заявника на право власності на земельну ділянку серії ЯД № 287875 та серії ЯД № 287876, по земельній ділянці, що виділялась рішенням Оржівської селищної ради району Рівненської області від 07 жовтня 2016 року № 203, має проходити дорога (вулиця), на яку районним архітектором, на підставі рішення Оржівської селищної ради, ще в 1993 році, передбачено виїзд з подвір`я заявника; 
 
- не дав належну оцінку наявним у справі доказам, зокрема плану забудови земельної ділянки по АДРЕСА_1 , розробленого в 1993 році на основі Генерального плану і топографічної зйомки смт Оржів;
 
- не звернув увагу на те, що відсутність спірної дороги біля будинку позивача в генеральному плані смт  Оржів за 2015 року, спричинено тим, що він розроблявся за каденції голови селищної ради ОСОБА_3 , яка використовуючи адмінресурс, навмисне не внесла спірної дороги до Генерального плану смт Оржів від 2015 року; 
 
- не врахував, що заявник не може належним чином користуватися своєю земельною ділянкою, оскільки йому здійснюються перешкоди у вільному доступі до воріт його будинку.
 
У серпні 2018 року від Клеванської селищної ради Рівненського району Рівненської області на адресу Верховного Суду надійшов відзив, у якому посилаючись на необґрунтованість касаційної скарги, просить її залишити без задоволення, а постанову апеляційного суду без змін.
 
У лютому 2020 року  ОСОБА_1 та Клеванська селищна рада Рівненського району Рівненської області засобами поштового зв`язку надіслали до Верховного Суду заяви про затвердження мирової угоди із проектом мирової угоди, в яких заявники просять визнати укладену між ними мирову угоду, закрити провадження у справі та розподілити судові витрати між ними порівну.
 
Рух справи в суді касаційної інстанції
 
Ухвалою Верховного Суду від 09 липня 2018 року відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 у вказаній справі; витребувано матеріали справи № 570/113/17 із Рівненського районного суду Рівненської області та надано сторонам строк для подачі відзиву на касаційну скаргу.  
 
У липні 2018 року матеріали справи № 570/113/17 надійшли до Верховного Суду.
 
Розпорядженням керівника секретаріату Касаційного цивільного суду від 16 квітня 2020 року № 1123/0/226-20 у зв`язку з рішенням зборів суддів Касаційного цивільного суду від 02 квітня 2020 року № 1 призначено повторний автоматизований розподіл судової справи.
 
Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 15 квітня 2020 року касаційну скаргу  ОСОБА_1 та матеріали справи № 570/113/17 передано на розгляд судді-доповідачу Гулейкову І. Ю.   
 
Ухвалою Верховного Суду від 03 червня2020 року відмовлено у задоволенні клопотання  ОСОБА_1 про розгляд справи за його участю; справу № 570/113/17 призначено до судового розглядуколегією у складі п`яти суддів у порядку спрощеного позовного провадження.  
 
Позиція Верховного Суду та її нормативно-правове обґрунтування 
 
Перевіривши доводи заяв  ОСОБА_1 та Клеванської селищної ради Рівненського району Рівненської області про затвердження мирової угоди та дослідивши проект мирової угоди, колегія суддів дійшла висновку про її задоволення з огляду на таке.
 
Одним із принципів цивільного судочинства є диспозитивність, що відповідно до частини третьої статті 13 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) передбачає у тому числі можливість для учасника справи розпоряджатися своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.
 
Відповідно до положень частин першої-четвертої статті 207 ЦПК України мирова угода укладається сторонами з метою врегулювання спору на підставі взаємних поступок і має стосуватися лише прав та обов`язків сторін. У мировій угоді сторони можуть вийти за межі предмета спору за умови, що мирова угода не порушує прав чи охоронюваних законом інтересів третіх осіб.
 
Сторони можуть укласти мирову угоду і повідомити про це суд, зробивши спільну письмову заяву, на будь-якій стадії судового процесу.
 
До ухвалення судового рішення у зв`язку з укладенням сторонами мирової угоди суд роз`яснює сторонам наслідки такого рішення, перевіряє, чи не обмежені представники сторін вчинити відповідні дії.
 
Укладена сторонами мирова угода затверджується ухвалою суду, в резолютивній частині якої зазначаються умови угоди. Затверджуючи мирову угоду, суд цією ж ухвалою одночасно закриває провадження у справі.
 
Відповідно до частини першої статтею 408 ЦПК України якщо мирова угода сторін відповідає вимогам статей 206 і 207 цього Кодексу, суд визнає нечинними судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій та постановляє ухвалу про прийняття відмови позивача від позову або про затвердження мирової угоди сторін, якою одночасно закриває провадження у справі (частина друга статті 408 ЦПК України).
 
Згідно зі статтею 208 ЦПК України виконання мирової угоди здійснюється особами, які її уклали, в порядку і в строки, передбачені цією угодою.
 
Ухвала про затвердження мирової угоди є виконавчим документом і має відповідати вимогам до виконавчого документа, встановленим Законом України «Про виконавче провадження».
 
У разі невиконання затвердженої судом мирової угоди ухвала суду про затвердження мирової угоди може бути подана для її примусового виконання в порядку, передбаченому законодавством для виконання судових рішень.

Умови мирової угоди сторін у даній справі викладені у поданих до Верховного Суду заявах про укладення мирової угоди та затвердження мирової угоди від 17 лютого 2020 року. 
 
Зі змісту поданої до суду мирової угоди встановлено, що вона укладена з метою врегулювання спору на основі поступок Клеванської селищної ради Рівненського району Рівненської області, які стосуються виключно прав і обов`язків сторін у даній справі. 
 
Затвердження судом цієї мирової угоди відповідає вимогам чинного законодавства України.
 
Відповідно до пункту 5 частини першої статті 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо сторони уклали мирову угоду і вона затверджена судом.
 
Згідно з частиною другою статті 256 ЦПК України у разі закриття провадження у справі повторне звернення до суду з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав не допускається. 
 
Наявність ухвали про закриття провадження у зв`язку з прийняттям відмови позивача від позову не позбавляє відповідача в цій справі права на звернення до суду за вирішенням цього спору. 
 
Висновки Верховного Суду
 
З огляду на те, що мирова угода сторін відповідає вимогам статей 206 і 207 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), Верховний Суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення заяв  ОСОБА_1 та Клеванської селищної ради Рівненського району Рівненської області, затвердження мирової угоди між ними, визнання нечинними рішення Рівненського районного суду Рівненської області від 21 листопада 2017 року, постанови Апеляційного суду Рівненської області від 08 травня 2018 року та закриття провадження у справі.
 
Щодо судових витрат 
 
Згідно з частиною другою статті 142 ЦПК України у разі укладення мирової угоди на стадії перегляду рішення в апеляційному чи касаційному порядку суд у відповідній ухвалі у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення заявнику з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого ним при поданні відповідної апеляційної чи касаційної скарги.
 
Аналогічні положення закріплені у частині четвертій статті 7 Закону України «Про судовий збір», яка встановлює підстави та порядок повернення судового збору.
 
За подання касаційної скарги у цій справі  ОСОБА_1 сплатив судовий збір у розмірі 1 280,00 грн, що підтверджується квитанцією від 09 червня 2018 року № 42051.
 
За таких обставин суд касаційної інстанції повертає заявнику ОСОБА_1 з державного бюджету 640,00 грн (1 280,00/2).
 
Крім того, відповідно до клопотання сторін, інші судові витрати у справі підлягають розподілу в рівних долях, а саме:                 
 
- Клеванська селищна рада Рівненського району Рівненської області має компенсувати ОСОБА_1 50% від суми судового збору сплаченого останнім за подання позовної заяви та касаційної скарги у сумі 640,00 грн ((640 + 640) / 2);
 
- ОСОБА_1 має компенсувати Клеванській селищній раді Рівненського району Рівненської області 50% від суми судового збору сплаченого останньою за подання апеляційної скарги у сумі 480,00 грн (960,00 / 2).
 
Зі змісту частини десятої статті 141 ЦПК України вбачається, що суд може зобов`язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. У такому випадку сторони звільняються від обов`язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат.
 
Таким чином, суд касаційної інстанції вважає за доцільне стягнути із Клеванської селищної ради Рівненського району Рівненської області на користь ОСОБА_1 160,00 грн (640,00 - 480,00) судового збору.
 
Керуючись статтями 207, 255, 408 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів 

Першої судової палати Касаційного цивільного суду
 
УХВАЛИВ:
 
Заяви ОСОБА_1 та Клеванської селищної ради Рівненського району Рівненської області про затвердження мирової угоди у справі за позовом ОСОБА_1 до Оржівської селищної ради Рівненського району Рівненської області (правонаступник - Клеванська селищна рада Рівненського району Рівненської області) про усунення перешкод в користуванні майном задовольнити.
 
Затвердити мирову угоду, укладену між ОСОБА_1 та Клеванською селищною радою Рівненського району Рівненської області, у такій редакції: 
 
1. Клеванська селищна рада Рівненського району Рівненської області, відповідно до рішення десятої позачергової сесії Клеванської селищної ради Рівненського району Рівненської області «Про встановлення земельного сервітуту та укладання договору сервітутного землекористування з гр. ОСОБА_1 » від 18 жовтня 2018 року № 247 та рішення чотирнадцятої чергової сесії Клеванської селищної ради Рівненського району Рівненської області «Про внесення змін до рішення Клеванської селищної ради від 18 жовтня 2018 року № 247» від 27 лютого 2019 року № 346, з врахуванням положень статей 98-101 Земельного кодексу України, статей 402-404 Цивільного кодексу України, пункту 34 частини першої статті 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» від 21 травня 1997 року № 80/97-ВР, встановлює ОСОБА_1 безоплатний безстроковий земельний сервітут на земельній ділянці, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 площею 0,03 га на право обслуговування під`їзду та проїзду на транспортних засобах зі сторони вантажних та центральних воріт до будинковолодіння ОСОБА_1 , яке знаходиться на АДРЕСА_1 , з правом безперешкодного виїзду,             проїзду (проходу) на АДРЕСА_1 .
 
2. Сервітут встановлюється в інтересах ОСОБА_1 на частині  земельної ділянки, яка належить на праві комунальної власності Клеванській селищній раді Рівненського району Рівненської області.
 
3. Сервітут встановлюється ОСОБА_1 - безстроково.
 
4. Сервітут встановлюється ОСОБА_1 - безоплатно.
 
5. Клеванська селищна рада Рівненського району Рівненської області                            гарантує та забезпечує ОСОБА_1 право на  безперешкодне користування земельною ділянкою в межах встановленого  сервітуту.
 
6. ОСОБА_1 надається право здійснювати благоустрій земельної ділянки, на якій встановлено сервітут, шляхом вкладання бруківки бордюру паркану тощо.
 
7. ОСОБА_1 має право вимагати усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою в межах встановленого сервітуту.
 
8. Сторони зобов`язані дотримуватися правил добросусідства.
 
9. Встановлення сервітуту не веде до позбавлення Клеванської селищної ради Рівненського району Рівненської області права володіння земельною ділянкою, на якій встановлено сервітут.
 
10. Клеванська селищна рада Рівненського району Рівненської області заявляє, що встановлення сервітуту щодо частини належної їй земельної ділянки на умовах визначених даною мировою угодою не є обтяжливим для неї.
 
11. Сервітут зберігає чинність у разі переходу до інших осіб права власності на майно щодо якого він встановлений.
 
Рішення Рівненського районного суду Рівненської області від 21 листопада 2017 року та постанову Апеляційного суду Рівненської області від 08 травня 2018 року визнати нечинними.
 
Провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до           Оржівської селищної ради Рівненського району Рівненської області             (правонаступник - Клеванська селищна рада Рівненського району Рівненської області) про усунення перешкод в користуванні майном закрити. 
 
Повернути ОСОБА_1 з державного бюджету 640,00 грн судового збору, сплаченого при поданні касаційної скарги за квитанцією від 09 червня 2018 року № 42051.
 
Стягнути з Клеванської селищної ради Рівненського району Рівненської області на користь ОСОБА_1 частину судового збору у розмірі              160,00 грн.
Ухвала суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий	О. В. Ступак        	
Судді:	І. Ю. Гулейков    	
 	   	
 	А. С. Олійник        	
 	С. О. Погрібний      	
 	 	
 	Г. І. Усик