ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 640/19143/19                                                                   Суддя (судді) першої інстанції: Костенко Д.А.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

  11 червня 2020 року                                                                                            м. Київ
          
Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі судді-доповідача Аліменка В.О., суддів Кучми А.Ю. та Бєлової Л.В., розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 27 лютого 2020 р. у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Міністерства юстиції України, Офісу Генерального прокуратура про скасування наказу про звільнення, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, зобов`язання вчинити дії,-

В С Т А Н О В И Л А
У жовтні 2019р. позивач звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом, в якому, з урахуванням уточненої позовної заяви, просив:
- скасувати наказ Генерального прокурора України від 23.10.2014 №1443-к про звіль-нення позивача з посади прокурора м. Горлівки Донецької області;
- поновити позивача на посаді прокурора м. Горлівки Донецької області;
- стягнути з Генеральної прокуратури України на користь позивача середній заробіток за час вимушеного прогулу з 23.10.2014 по 07.10.2019 в сумі 1400351,40 грн.;
- зобов`язати Міністерство юстиції України вилучити інформацію про позивача з Єдиного державного реєстру осіб, щодо яких застосовано положення  Закону України "Про очищення влади";
- зобов`язати Генеральну прокуратуру України проінформувати Міністерство юстиції України про відкликання відомостей про застосування до позивача заборони, передбаченої ч. 3  ст. 1 цього Закону.
Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 27 лютого 2020 року позовну заяву залишено без розгляду.
Не погоджуючись з таким рішенням суду, позивачем подано апеляційну скаргу у якій просить ухвалу суду першої інстанції скасувати та направити справу до суду першої інстанції для подальшого розгляду. Апелянт мотивує свої вимоги тим, що судом першої інстанції порушено норми матеріального та процесуального права.
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.
Як вбачається з матеріалів справи, Наказом Генерального прокурора України від 23.10.2014 №1443-к, який є предметом оскарження, позивача звільнено з посади прокурора м. Горлівки Донецької області.
Статтею 99 КАС України  (у редакції, чинній на час звільнення позивача) було перед-бачено, що адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами (ч. 1).
Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів (ч. 2).
Для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. Для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби вста-новлюється місячний строк (ч. 3).
Аналогічні положення визначені у ч.ч. 1, 2, 3, 5  ст. 122 КАС України  (чинна редакція).
Згідно із  ст. 47 КЗпП України  власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в  статті 116 цього Кодексу  (ч. 1).
У разі звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу він зобов`язаний також у день звільнення видати йому копію наказу про звільнення з роботи. В інших випадках звільнення копія наказу видається на вимогу працівника (ч. 2).
Згідно з ч. 1  ст. 233 КЗпП України  працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки.
Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 15 листопада 2019 року було відкрито провадження. 
У відзиві на позов Офіс Генерального прокурора заявив клопотання про залишення без розгляду данного позову.
Cуд першої інстанції, розглянувши адміністративну справу, ухвалою від 27 лютого 2020 року залишив без розгляду позовну заяву ОСОБА_1 та зазначив, що позивачем не доведено неможливості звернення до суду із дотриманням строків, визначених чинним процесуальним законодавством.
Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та висновкам суду першої інстанції, колегія суддів зазначає наступне.
Статею 122 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) визначено, що позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.
Відповідно до частини 5 вищезазначеної статті для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.
Так, як вбачається з матеріалів справи, позивачем оскаржується правомірність наказу про його звільнення зі служби в прокуратурі м. Горлівка.
Наслідки пропущення строків звернення до адміністративного суду передбачені статтею 123 КАС України. Так, у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку. Якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву.
Отже, процесуальними нормами закріплено обов`язок суду встановлювати факт дотримання позивачем строку звернення до адміністративного суду та у випадку його пропуску за відсутності заяви про поновлення пропущеного строку звернення, або якщо наведені в такій заяві підстави визнаються судом неповажними, суд залишає таку позовну заяву без розгляду, не розглядаючи справу по суті позовних вимог.
Завданням адміністративного судочинства відповідно до ч.1  ст.2 КАС України     є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Право громадянина на захист у суді своїх прав і свобод є конституційною гарантією, яка забезпечується реальною можливістю усякій заінтересованій особі звернутися до суду у встановленому законом порядку про захист прав, свобод та інтересів та можливістю обирати спосіб захисту, використовуючи при цьому всі дозволені законодавством інструменти та засоби.
В той же час, колегія суддів зазначає, що відповідно до п.5 ч.1 ст.171 КАС України     суддя після одержання позовної заяви з`ясовує, чи позов подано у строк, встановлений законом (якщо позов подано з пропущенням встановленого законом строку звернення до суду, то чи достатньо підстав для визнання причин пропуску строку звернення до суду поважними).
Частиною 2 наведеної статті передбачено, що суддя відкриває провадження в адміністративній справі на підставі позовної заяви, якщо відсутні підстави для залишення позовної заяви без руху, її повернення чи відмови у відкритті провадження у справі.
Так, як вбачається з матеріалів справи, на підставі наказу № 1443-к від 23.10.2014 року ОСОБА_1 було звільнено з посади прокураора м. Горілвки Донецької Області, про що здійснено відповідний запис до трудової книжки позивача.
Як встановлено судом першої інстанції та не заперечується сторонами, ОСОБА_1  отримав копію наказу 02.10.2019 року, а трудову книжку 04.10.2019 року.
Колегія суддів звертає увагу, що нормами  Кодексу адміністративного судочинства України  та  Кодексу законів про працю України  встановлено, що для звернення до суду у справах про звільнення встановлено місячний строк, який обчислюється з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки.
Позовна заява ОСОБА_1 зареєстрована судом першої інстанції 08.10.2019 року за № 640/19143/19.
У тексті позовної заяви, позивач визнає, що строк на звернення до адміністративного суду ним було пропущено, однак звертається до суду першої інстанції із клопотанням про визнання причин пропуску строку поважними та поновлення строку на оскарження наказу про його звільнення № 1443-к о/с від 23.10.2017 року.
Пропуск строку на звернення до адміністративного суду із позовом ОСОБА_1 обґрунтовує тим, що він отримав копію наказу лише  02.10.2019 року, а трудову книжку 04.10.2019 року.
Так, позивачем було направлено на адресу прокуратури Донецької області звернення від  05.01.2015 року щодо видачі йому трудової книжки.
27.01.2015 року Прокуратурою Донецької області надано відповідь на звернення, з якої вбачається, що видати трудову книжку не є можливим у звяз`ку з її находженням на території захопленій незаконними збройними формуваннями.
15.08.2019 року позивач звернувся до Генерального прокурора України Луценка Ю.В. з заявою, в якій просив ознайомити його хз наказом про звільнення з посади прокурора міста Горлівка та надати його копію.
Також, заявою від 15.08.2019 року ОСОБА_1 просив надати йому трудову книжку.
Листом від 16.09.2019 року Генеральна прокуратура України направила позивачу копію наказу Генеральної прокуратури України від 23.10.2014 №1443-к
Листом від 26.09.2019 року Прокуратура Донецької області направила позивачу трудову книжку.
Після дослідження поданої позивачем позовної заяви разом із клопотанням про поновлення строку звернення до адміністративного суду, Окружним адміністративним судом міста Києва постановлено ухвалу від 17 жовтня 2019 року про залишення позовної заяви бехз руху та встановлено позивачу десятиденний строк з дня отримання ухвали для подання до суду:
а) нової позовної заяви та її копії для відповідача (-чів), приведеної у відповідність до вимог ст.ст.  160,  161 КАС України, в якій:
- зазначити суб`єктний склад відповідачів відповідно до заявлених позовних вимог або уточнити позовні вимоги відповідно до зазначених відповідачів;
- додати до позовної заяви оригінали або належним чином засвічені копії поданих письмових доказів;
- у випадку подання копій письмових доказів, зазначити про наявність у позивача або іншої особи оригіналів письмових доказів;
- зазначити власне письмове підтвердження позивача про те, що ним не подано іншого позову (позовів) до цього самого відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з тих самих підстав;
б) доказів сплати (доплати) позивачем на рахунок Окружного адміністративного суду міста Києва судового збору в сумі 734 грн. (сімсот тридцять чотири гривні).
Колегія суддів, зазначає, що питання стосовно пропущенного сроку звернення до суду з позовною заявою у суду першої інстанції не виникло.
В подальшому, ухвалою від 15 листопада 2019 року відкрито провадження у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Міністерства юстиції України, Офісу Генерального прокуратура про скасування наказу про звільнення, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, зобов`язання вчинити дії.
У тексті вказаної ухвали зазначено, що судом визнано подану позовну заяву та додані до неї матеріали достатніми для відкриття провадження у справі. 
Таким чином, за наслідком перевірки позовної заяви та доданих до неї матеріалів суд першої інстанції дійшов висновку про відсутність підстав для повернення позовної заяви, чи відмови у відкритті провадження у справі.
Після прийняття вищезазначеної ухвали про відкриття провадження від 15.11.2019 року, надійшло клопотання Офісу Генеральної прокуратури про залишення позовної заяви без розгляду у зв`язку із пропуском позивачем строку на звернення до суду.
В подальшому, розглянувши адміністративну справу, суд першої інстанції ухвалою від 27 лютого 2020 року залишив без розгляду позовну заяву ОСОБА_1 та зазначив, що позивачем не доведено неможливості звернення до суду із дотриманням строків, визначених чинним процесуальним законодавством.
Залишаючи позов ОСОБА_2 без розгляду, суд першої інстанції послався на ч.ч.3, 4  ст.123 КАС України, якими встановлено: якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду; якщо після відкриття провадження у справі суд дійде висновку, що викладений в ухвалі про відкриття провадження у справі висновок суду про визнання поважними причин пропуску строку звернення до адміністративного суду був передчасним, і суд не знайде інших підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, суд залишає позовну заяву без розгляду.
Та обставина, що позивач був звільнений наказом № 1443-к від 23.10.2014 року і те, що з вказаним наказом він був ознайомлений лише 02.10.2019 року вже досліджувалась судом першої інстанції під час перевірки позовної заяви та клопотання позивача про поновлення строку звернення до адміністративного суду при вирішенні питання щодо відкриття провадження в адміністративній справі, та відповідний факт було встановлено до відкриття провадження у справі, а не після відкриття провадження, оскільки жодних додаткових обставин, які б свідчили про пропуск позивачем визначеного процесуальним законодавством строку звернення до адміністративного суду з даним позовом, після відкриття провадження у справі встановлено не було.
Відтак, це виключає можливість застосування ч.ч.3, 4 ст.123 КАС України     для залишення позову без розгляду, оскільки обставина звернення ОСОБА_1 до суду з даним позовом з пропуском встановленого законодавством строку фактично була виявлена судом до відкриття провадження при перевірці позовної заяви на відповідність її вимогам   КАС України   та дослідження клопотання про поновлення строку звернення до адміністративного суду, а не після відкриття провадження в адміністративній справі.
Враховуючи, що дата ознайомлення ОСОБА_1 з оскаржуваним наказом позивачем визнається та обставини пропуску строку звернення до суду були ним обґрунтовані в позовній заяві, постановляючи ухвалу від 15 листопада 2019 року про відкриття провадження в адміністративній справі, суд першої інстанції надає протилежну оцінку одним і тим самим обставинам справи щодо відповідності позовної заяви вимогам встановленим процесуальним законодавством, в частині дотримання позивачем строку звернення до адміністративного суду з даним позовом та поважності причин його пропуску.
Суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зауважити, що питання стосовно доступу особи до правосуддя неодноразово було предметом судового розгляду Європейського суду з прав людини.
Відповідно до вимог ч.2     ст.6 КАС України     суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.
Так, у справі "Bellet v. France", Європейський Суд з прав людини зазначив, що стаття 6 параграфу 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права  в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права.
У рішенні по справі "Мірагаль Есколано та інші проти Іспанії" від 13 січня 2000 року та в рішенні по справі "Перес де Рада Каваніллес проти Іспанії" від 28 жовтня 1998 року Європейський Суд з прав людини вказав, що надто суворе тлумачення внутрішніми судами процесуальної норми позбавило заявників права доступу до суду і завадило розгляду їхніх позовних вимог. Це визнане порушенням п.1ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Отже, як свідчить позиція Суду у багатьох справах, основною складовою права на суд є право доступу в тому розумінні, що особі має бути забезпечена можливість звернутись до суду для вирішення певного питання, і що з боку держави не повинні чинитись правові чи практичні перешкоди для здійснення цього права.
Враховуючи викладене, з`ясувавши та перевіривши всі фактичні обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, що мають юридичне значення, враховуючи основні засади адміністративного судочинства, вимоги законодавства України та судову практику, колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність правових підстав для залишення без розгляду позовної заяви ОСОБА_1 до Міністерства юстиції України, Офісу Генерального прокуратура про скасування наказу про звільнення, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, зобов`язання вчинити дії.
Згідно з положеннями ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 320 Кодексу адміністративного судочинства України, підставами для скасування ухвали суду, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є, зокрема, неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання. 
Заслухавши у судовому засіданні доповідь головуючого судді, пояснення учасників процесу, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, ухвала суду першої інстанції - скасуванню, а справа - направленню для продовження розгляду до Окружного адміністративного суду міста Києва. 
Керуючись ст. 243, 315, 320, 322 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів-,

ПОСТАНОВИЛА :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.
Ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 27 лютого 2020року - скасувати, а справу направити до Окружного адміністративного суду міста Києва для продовження розгляду.
Постанова набирає законної сили з дати прийняття та оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач                                                            В.О.Аліменко

Судді                                                                                А.Ю. Кучма

                                                                                          Л.В. Бєлова

Повний текст постанови складено 11 червня 2020 року.