КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

 

справа №359/9922/2018                                                                                  Головуючий у І інстанції – Борець Є.О.
апеляційне провадження №22-ц/824/4164/2020                                         Доповідач у ІІ інстанції – Приходько К.П.
 
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ   УКРАЇНИ 
 
17 березня 2020 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 
судді-доповідача Приходька К.П., 
суддів Писаної Т.О., Журби С.О.,
за участю секретаря Немудрої Ю.П.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою представника Військової частини НОМЕР_1 – Ільїна Олега Олеговича на рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 25 жовтня 2019 року 
у справі за позовом  ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача: ОСОБА_2 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача: Київське квартирно-експлуатаційне управління та Міністерство оборони України про визнання незаконним та скасування рішення житлової комісії, зобов`язання поновити на квартирному обліку, 
 
встановив:
 
В грудні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до Бориспільського міськрайонного суду Київської області із позовом до Військової частини НОМЕР_1 про визнання незаконним та скасування рішення житлової комісії, зобов`язання поновити на квартирному обліку, мотивуючи свої вимоги тим, що починаючи з 01 серпня 1992 року він проходив військову службу в Збройних Силах України. 
05 серпня 1997 року позивач та його дружина ОСОБА_2 були включені у список загальної черги безквартирних військовослужбовців Бориспільського гарнізону, а 29 серпня 2017 року – у список безквартирних військовослужбовців Бориспільського гарнізону, що мають право на першочергове отримання житла. 
Наказом командувача ПС Збройних Сил України №268 від 12 липня 2017 року ОСОБА_1 був звільнений з військової служби в запас у зв`язку із закінченням строку контракту. 
Наказом командира військової частини НОМЕР_1 №149 від 14 липня 2017 року позивач був виключений зі списків особового складу військової частини. 
12 березня 2018 року житлова комісія військової частини НОМЕР_1 прийняла рішення про зняття ОСОБА_1 з квартирного обліку. 
Однак вислуга позивача на військовій службі перевищує 20 років. 
Крім того, він приймав безпосередню участь у проведенні антитерористичної операції.
Просив суд, визнати незаконним та скасувати рішення житлової комісії військової частини НОМЕР_1 від 12 березня 2018 року про зняття його з квартирного обліку та зобов`язати цю житлову комісію поновити позивача на квартирному обліку: включити його у список загальної черги безквартирних військовослужбовців Бориспільського гарнізону з 05 серпня 1997 року та у список безквартирних військовослужбовців Бориспільського гарнізону, що мають право на першочергове отримання житла, з 29 серпня 2017 року.
Рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 25 жовтня 2019 року позов задоволено.
Визнано незаконним та скасовано рішення, викладене в пункті 9 протоколу засідання житлової комісії військової частини НОМЕР_1 №4 від 12 березня 2018 року, про зняття ОСОБА_1 з квартирного обліку, виключення його зі списку загальної черги безквартирних військовослужбовців Бориспільського гарнізону та зі списку безквартирних військовослужбовців Бориспільського гарнізону, що мають право на першочергове отримання житла.
Зобов`язано житлову комісію військової частини НОМЕР_1 поновити ОСОБА_1 на квартирному обліку: включити його у список загальної черги безквартирних військовослужбовців Бориспільського гарнізону з 05 серпня 1997 року та у список безквартирних військовослужбовців Бориспільського гарнізону, що мають право на першочергове отримання житла, з 29 серпня 2017 року.
Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, Військова частина НОМЕР_1 через представника подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на його незаконність, необґрунтованість, неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просила рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити в повному обсязі.
В обґрунтування доводів апеляційної скарги посилається на те, що Військова частина НОМЕР_1 право на отримання житла для постійного проживання не заперечує, але наголошувала та наголошує, що оскільки позивач був звільнений з військової служби у запас у зв`язку із закінченням строку контракту, підстав для перебування на обліку осіб, що потребують поліпшення житлових умов у Бориспільському гарнізоні немає.
Вважає, що для даної категорії слід застосовувати ст. 39 ЖК Української РСР, відповідно до якої, громадяни беруться на облік потребуючих поліпшення житлових умов за місцем проживання – виконавчим комітетом районної, міської, районної в місті, селищної, сільської Ради народних депутатів за участю громадської комісії з житлових питань, створюваної при комітеті. 
Вважає, що Військова частина НОМЕР_1 діяла в межах та у спосіб передбачений законодавством, а тому права позивача не було порушено.
На апеляційну скаргу ОСОБА_1 подав відзив, який обґрунтовував тим, що він перебував на квартирному обліку у військовій частині НОМЕР_1 з 05 серпня 1997 року.
Пунктом 1.4 Інструкції №737, на приписи якої посилалась житлова комісія військової частини НОМЕР_1 при прийнятті оскаржуваного рішення, встановлено, що військовослужбовці, що перебували на обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, до 01 січня 2005 року забезпечуються жилими приміщеннями для постійного проживання відповідно до раніше встановленого законодавством порядку.
Згідно чинного на момент взяття позивача на квартирний облік Положення про порядок забезпечення жилою площею в Збройних Силах України, затвердженого наказом Міністра оборони України від 03 лютого 1995 року №20, військовослужбовці перебувають на квартирному обліку у військовій частині та КЕЧ району до отримання жилого приміщення, за винятком випадків, передбачених у цьому пункті, а саме: поліпшення житлових умов, внаслідок чого відпала необхідність для надання іншого житлового приміщення; при переміщенні військовослужбовця до нового місця служби у інший населений пункт; при засудженні військовослужбовця до позбавлення волі на термін понад 6 місяців, крім умовного засудження; при наданні відомостей, що не відповідають дійсності та які стали основою для прийняття на облік або неправомірних дій командування при вирішенні питання про прийняття на облік.
Відповідно до п.13 Положення №20, відсутня можливість зняття військовослужбовця з квартирного обліку з підстав звільнення в запас у зв`язку із закінченням строку контракту, яка була б передбачена законодавством, чинним на час, включення позивача до списку осіб, потребуючих поліпшення житлових умов. 
Просив залишити апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 без задоволення, а рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 25 жовтня 2019 року без змін. 
Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав. 
Судом першої інстанції встановлено, що починаючи з 01 серпня 1992 року ОСОБА_1 проходив військову службу в Збройних Силах України, що підтверджується витягом з особової справи позивача про проходження військової служби в Збройних Силах України.
05 серпня 1997 року ОСОБА_1 та його дружина ОСОБА_2 були включені у список загальної черги безквартирних військовослужбовців Бориспільського гарнізону, а 29 серпня 2017 року у список безквартирних військовослужбовців Бориспільського гарнізону, що мають право на першочергове отримання житла, що підтверджується копією довідки командира військової частини НОМЕР_1 №350/133/38/975/ПС від 12 жовтня 2018 року.
Наказом командувача ПС Збройних Сил України №268 від 12 липня 2017 року ОСОБА_1 був звільнений з військової служби в запас у зв`язку із закінченням строку контракту.
Наказом командира військової частини НОМЕР_1 №149 від 14 липня 2017 року позивач був виключений зі списків особового складу військової частини.
12 березня 2018 року житлова комісія військової частини НОМЕР_1 прийняла рішення про зняття ОСОБА_1 з квартирного обліку, що підтверджується витягом з протоколу засідання житлової комісії А2215 №4 від 12 березня 2018 року.
З копії наказу командира військової частини НОМЕР_1 №149 від 14 липня 2017 року також вбачається, що на день звільнення позивача з військової служби його вислуга значно перевищувала 20 років. 
Це свідчить про те, що позивач набув право на забезпечення постійним житлом за рахунок Міністерства оборони України. 
Зі змісту вищезазначеного наказу вбачається, що ані постійним, ані службовим житлом ОСОБА_1 не забезпечений. 
В матеріалах справи також відсутні докази на підтвердження того, що під час проходження військової служби позивач отримав грошову компенсацію за належне йому для отримання жиле приміщення.
Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, що рішення, викладене в пункті 9 протоколу засідання житлової комісії військової частини НОМЕР_1 №4 від 12 березня 2018 року про зняття позивача з квартирного обліку суперечить абз.4 п.1 ст.12 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та свавільно порушує право ОСОБА_1 на житло.
З висновками суду першої інстанції погоджується і колегія суддів, оскільки вони ґрунтуються на матеріалах справи, а також узгоджуються з вимогами чинного законодавства з огляду на наступне.
Відповідно до абз.1 п.1 ст.12 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», держава забезпечує військовослужбовців жилими приміщеннями або за їх бажанням грошовою компенсацію за належне їм для отримання жиле приміщення на підставах, у межах норм і відповідно до вимог, встановлених Житловим кодексом України, іншими законами, в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.
Згідно з абз.4 п.1 ст.12 цього ж Закону, військовослужбовцям, які мають вислугу на військовій службі 20 років і більше, та членам їх сімей надаються жилі приміщення для постійного проживання або за їх бажанням грошова компенсація за належне їм для отримання жиле приміщення. 
Такі жилі приміщення або грошова компенсація надаються їм один раз протягом всього часу проходження військової служби за умови, що ними не було використано право на безоплатну приватизацію житла.
Відповідно до п.2.17 Інструкції про організацію забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей жилими приміщеннями, затвердженої наказом Міністерства оборони України №737 від 30 листопада 2011 року, військовослужбовці, які мали вислугу на військовій службі менше 20 років, у разі звільнення з військової служби за віком, станом здоров`я, а також у зв`язку зі скороченням штатів або проведенням інших організаційних заходів та неможливістю проходити військову службу, залишались на цьому обліку до отримання жилого приміщення для постійного проживання.
Проте, матеріалами справи достеменно підтверджено, що вислуга позивача на військовій службі перевищувала 20 років.
Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що відповідачем було помилково знято ОСОБА_1 з квартирного обліку, виключення його зі списку загальної черги безквартирних військовослужбовців Бориспільського гарнізону та зі списку безквартирних військовослужбовців Бориспільського гарнізону, що мають право на першочергове отримання житла.
Відповідно до ст.47 Конституції України, кожен має право на житло. 
Держава створює у мови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду.
Громадянам, які потребують соціального захисту, житло надається державою та органами місцевого самоврядування безоплатно або за доступну для них плату відповідно до закону.
Ніхто не може бути примусово позбавлений житла не інакше, як на підставі закону за рішенням суду.
Вимогами пунктів 10.12,10.13 Інструкції про організацію забезпечення і надання військовослужбовцям Збройних Сил України та членам їх сімей житлових приміщень, затвердженої наказом Міністерства оборони України №737 від 30 листопада 2011 року визначено, що посадові особи житлових комісій повинні виконувати вимоги нормативно-правових актів під час виконання обов`язків голови житлової комісії та члена житлової комісії.
Відповідно до статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
З огляду на зазначене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що рішення житлової комісії військової частини НОМЕР_1 №4 від 12 березня 2018 року не узгоджується з вимогами чинного законодавства.
Таким чином, суд першої інстанції встановивши обставини справи, застосувавши норми матеріального права, які підлягають застосуванню до спірних правовідносин, дійшов вірного висновку про наявність правових підстав для  задоволення позовних вимог ОСОБА_1 .
Доводи апеляційної скарги про те, що в переліку підстав звільнення з військової служби, які надають право колишнім військовослужбовцям залишатись на квартирному обліку у військових частинах після їх звільнення з військової служби, відсутня така підстава, як звільнення з військової служби у запас у зв`язку з закінченням строку контракту, тому позивача правомірно знято з квартирного обліку, колегія суддів вважає необґрунтованими, оскільки вони не спростовують висновків суду першої інстанції про те, що позивача було знято з квартирного обліку не у відповідності норм чинного законодавства.
Інші доводи апеляційної скарги також не спростовують висновків суду першої інстанції, а тому відхиляються судом апеляційної інстанції.
З урахуванням вищевикладеного, рішення суду першої інстанції підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга без задоволення.
Відповідно до п.1 ч.1 ст.374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
Відповідно до ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст.ст.367,374,375,381-384, ЦПК України, суд, -
 
постановив:
 
Апеляційну скаргу представника Військової частини НОМЕР_1 – Ільїна Олега Олеговича залишити без задоволення.
Рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 25 жовтня 2019 року залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.
Повний текст постанови виготовлено 31 березня 2020 року.

Суддя-доповідач                                                      К.П. Приходько

Судді                                                                         Т.О. Писана

С.О. Журба