ПІВДЕННО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ  УКРАЇНИ

01 червня 2020 року	  м. Одеса	Справа № 916/1/20	
Південно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:
головуючого судді: Принцевської Н.М.;
суддів: Колоколова С.І., Ярош А.І.;
(Південно-західний апеляційний господарський суд, м.Одеса, проспект Шевченка,29)

Секретар судового засідання: Соловйова Д.В.  
Представники сторін в судове засідання не з`явились.

розглянувши апеляційну скаргу Акціонерного товариства „Національна акціонерна компанія „Нафтогаз України”
на рішення Господарського суду Одеської області від 05.02.2020
у справі №916/1/20
за позовом Акціонерного товариства „Національна акціонерна компанія „Нафтогаз України”
до Комунального підприємства “Білгород-Дністровськтеплоенерго”
про стягнення 436 770,74 грн.,          
(суддя першої інстанції: Демешин О.А., дата та місце ухвалення рішення: 05.02.2020, Господарський суд Одеської області, м.Одеса, просп. Шевченка, 29)                              

02.01.2020 року Акціонерне товариство „Національна акціонерна компанія „Нафтогаз України” (далі – АТ «НАК «Нафтогаз України») звернулось до Господарського суду Одеської області з позовом до Комунального підприємства “Білгород-Дністровськтеплоенерго” (далі – КП “Білгород-Дністровськтеплоенерго”)  про стягнення 436770,74 грн., з яких: пеня – 302387,96 грн., 3% річних – 86114,90 грн., 48267,88 грн. – інфляційні втрати.
Позов ґрунтується на тому, що відповідач розрахувався за вказані обсяги переданого газу несвоєчасно, у зв`язку з чим позивач просить суд стягнути з відповідача: 436770,74 грн., з яких: 302387,96 грн. - пеня, 86114,90 грн. - 3% річних,  48267,88 грн. - інфляційні.
Рішенням Господарського суду Одеської області від 05.02.2020 у справі №916/1/20 позов задоволено частково, стягнуто з Комунального підприємства “Білгород-Дністровськтеплоенерго” на користь АТ «НАК „Нафтогаз України” 30328 грн. 80 коп. пені, 86114 грн. 90 коп. сплати 3% річних, 48267 грн. 88 коп. інфляційних та 6551 грн. 56 коп. судового збору, в решті позову відмовлено.
Місцевий господарський суд зазначив, що інфляційні позивачем розраховані у відповідності до встановлених індексів інфляції в кожному місяці за який нараховувались інфляційні виключно на суму залишку основного боргу на останній день такого місяця, розрахунок 3% річних також проведено у відповідності  до вимог чинного законодавства, у зв`язку з чим задовольнив позовні вимоги в цій частині.
Також місцевий господарський суд, вирішуючи питання щодо можливості зменшення за клопотанням відповідача суми пені на 90% (тобто – до 30238,8 грн. від заявлених у позові 302387,96 грн.),   виходив із загальних засад, встановлених у статті 3 ЦК України, а саме: справедливості, добросовісності та розумності, зазначив про необхідність застосування індивідуального порядку стягнення з відповідача штрафних санкцій у вигляді пені та зменшив розмір пені. 
Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, АТ «НАК «Нафтогаз України» звернулось до Південно-західного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення Господарського суду Одеської області від 05.02.2020 по даній справі в частині відмови в задоволенні позовних вимог в частині стягнення неустойки у сумі 272  058,80 грн. скасувати та прийняти нове – про задоволення позовних вимог в цій частині.
Позивач не погоджується з рішенням суду першої інстанції в частині зменшення розміру неустойки та зазначає, що рішення суду в цій частині прийняте з порушенням норм матеріального права, зокрема ст. 233 Господарського кодексу України, ст. ст. 549-552, 599, 625 Цивільного кодексу України, без дослідження усіх істотних обставин справи та підлягає скасуванню в цій частині.
Апелянт зазначає, що при вирішення питання щодо зменшення неустойки суд повинен був об`єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, причин неналежного виконання або невиконання зобов`язання, невідповідності розміру пені наслідкам порушення.
Заявник апеляційної скарги вважає, що сторони визначили вид забезпечення виконання зобов`язання неустойкою, що передбачено умовами договору, а також визначили розмір пені за неналежне виконання зобов`язання, у зв`язку з  чим суд неправомірно визначив розмір пені.
На думку апелянта суд не мав прав застосовувати до спірних правовідносин ст. 233 Цивільного кодексу України, не з`ясувавши всіх обстави, з`ясування яких передбачене згаданою нормою.
Окрім того, позивач зазначає, що нараховані штрафні санкції не є надмірно великими в порівнянні з невиконаним зобов`язанням за договором постачання природного газу.
Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 02.03.2020 апеляційну скаргу АТ „НАК „Нафтогаз України” на рішення Господарського суду Одеської області від 05.02.2020 по справі №916/1/20 залишено без руху.
          Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 16.03.2020  відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою АТ „НАК „Нафтогаз України” на рішення Господарського суду Одеської області від 05.02.2020 по справі №916/1/20, розгляд справи №916/1/20 призначено на 13.04.2020  року о 10-00.
Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 08.04.2020 повідомлено учасників справи №916/1/20, що судове засідання, призначене на 13.04.2020 року з розгляду апеляційної скарги АТ „НАК „Нафтогаз України” на рішення Господарського суду Одеської області від 05.02.2020 по справі №916/1/20 не відбудеться.
Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 18.05.2020, у зв`язку з пом`якшенням карнтинних заходів та тривалим перебуванням справи у проваджені Південно-західного апеляційного господарського суду, призначено розгляд апеляційної скарги АТ „НАК „Нафтогаз України” на рішення Господарського суду Одеської області від 05.02.2020 по справі №916/1/20 на: 01.06.2020 року об 11-00 год., явка сторін в судове засідання не визнавалась обов`язковою.
29.05.2020 до Південно-західного апеляційного господарського суду від АТ «НАК «Нафтогаз України» надійшло клопотання про відкладення розгляду справи, у зв`язку з введенням на території України.
В судове засідання представники сторін не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином.
Постановою Кабінету Міністрів України №211 від 11.03.2020 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS- CoV-2»  (зі змінами) установлено з 12.03.2020 до 22.05.2020 на всій території України  карантин. 
Відповідно до  постанови Кабінету Міністрів України від 04.05.2020 №343 «Про внесення змін до деяких актів Кабінету Міністрів України» та постанови Кабінету Міністрів України від 20.05.2020 №392  «Про встановлення  карантину  з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, та етапів послаблення протиепідемічних заходів» послаблено карантинні заходи, зокрема дозволено діяльність адвокатів, нотаріусів, аудиторів та психологів, а також дозволено з 22 травня 2020 року, зокрема регулярні та нерегулярні пасажирські перевезення автомобільним транспортом у міському, приміському, міжміському внутрішньообласному та міжнародному сполученні за умови перевезення пасажирів у межах кількості місць для сидіння, передбаченої технічною характеристикою транспортного засобу або визначеної в реєстраційних документах на цей транспортний засіб, а з 25 травня 2020 року - перевезення пасажирів метрополітенами за умови забезпечення перевізником контролю за використанням засобів індивідуального захисту, зокрема респіраторів або захисних масок, у тому числі виготовлених самостійно.
Пунктом 1  ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17.07.1997, № 475/97-ВР "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів N 2, 4, 7 та 11 до Конвенції" визначено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.
Статтею 202 Господарського процесуального кодексу України  встановлено, що неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.
Якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі: неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки; повторної неявки в судове засідання учасника справи (його представника) незалежно від причин неявки.
Відповідно до вимог  ст.270 Господарського процесуального кодексу України   у суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених у цій главі. Розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється у судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених частиною десятою цієї статті та частиною другою статті 271 цього Кодексу.
Згідно з ч.11  ст.270 Господарського процесуального кодексу України   суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, стосовно якого немає відомостей щодо його повідомлення про дату, час і місце судового засідання, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки будуть визнані судом поважними.
Частиною 12  ст. 270 Господарського процесуального кодексу України   визначено, що неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час та місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
Колегія суддів звертає увагу, що відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні. Відтак, неявка учасника судового процесу у судове засідання за умови належного повідомлення сторони про час і місце розгляду справи, не є безумовною підставою для відкладення розгляду справи.
З огляду на зазначене, судова колегія вважає за необхідне відмовити в задоволенні клопотання позивача про відкладення розгляду справи та, з огляду на необов`язоквість явки представників сторін в судове засідання, розглядає справу за наявними в ній матеріалами.
Відповідач не скористався своїм правом та не надав суду відзив на апеляційну скаргу, що не перешкоджає розгляду справи.
Відповідно до ст.269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.
Розглянувши матеріали справи, апеляційну скаргу, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, судова колегія апеляційної інстанції встановила наступне.
Як вбачається з матеріалів справи, 13.09.2017 між позивачем (постачальник) та відповідачем (споживач) було укладено Договір постачання природного газу №8011/1718-ТЕ-23.
Відповідно до пунктів 1.1, 1.2, 6.1 Договору позивач зобов`язався передати у власність відповідачу у 2017-2018 роках природний газ, а споживач зобов`язався прийняти та оплатити цей природний газ, на умовах цього договору. Газ, що постачається за цим договором, використовується споживачем виключно для виробництва теплової енергії для надання послуг опалення та постачання гарячої води населенню. Оплата за газ здійснюється споживачем виключно грошовими коштами шляхом 100 % поточної оплати протягом місяця поставки газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 25-го числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки газу.
Відповідно до пункту 8.2 Договору у разі невиконання споживачем пункту 6.1 договору цього договору він зобов`язується сплатити постачальнику, крім суми заборгованості, пеню у розмірі 16,4 % річних, але не  більше подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожен день прострочення платежу. 
Так, позивачем поставлено відповідачу природний газ на загальну суму 29307082,01 грн., що підтверджено відповідними актами приймання-передачі.
Оплату за переданий газ відповідач здійснював несвоєчасно та не виконував зобов`язання у визначений договором строк, чим порушив умови господарського зобов`язання, зокрема, вимоги п.6.1, що і стало підставою для звернення позивача до Господарського суду Одеської області з вимогами про стягнення пені. 3% річних  та інфляційних.
Оцінюючи правильність застосування місцевим господарським судом норм матеріального права, перевіривши дотримання судом норм процесуального законодавства, в контексті встановлених обставин, апеляційний суд дійшов наступних висновків.
За положеннями ч.ч.1, 2  ст.11 Цивільного Кодексу України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.
Частиною 1 ст.202 Цивільного Кодексу України передбачено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Відповідно до  ст. 626 Цивільного кодексу України    договором є домовленість сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Згідно з ч. 1 ст. 175 Господарського кодексу України майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов`язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов`язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку. 
Майнові зобов`язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом. 
Відповідно до ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. При цьому, до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених Господарського кодексу України.
Згідно зі ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 ЦК України).
Статтею ст. 526 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. 
Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 Цивільного кодексу України).
Як зазначалося раніше, рішення Господарського суду Одеської області від 05.02.2020 у справі №916/1/20 оскаржується позивачем в частині стягнення пені, з огляду на що, з урахуванням приписів ст.269 Господарського процесуального кодексу України, судова колегія Південно-західного апеляційного господарського суду переглядає справу в межах доводів апеляційної скарги відповідача.
Стосовно зменшення місцевим господарським судом пені на 90% до 30328 гривень 80 коп., судова колегія Південно-західного апеляційного господарського суду зазначає наступне.
Відповідно до ст. 233 Господарського кодексу України суд має право зменшити розмір санкцій, якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.
Згідно з ч. 3 ст. 551 Цивільного кодексу України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. При цьому відсутність чи невисокий розмір збитків може бути підставою для зменшення судом розміру неустойки, що стягується з боржника.
Вирішуючи питання про зменшення розміру пені та штрафу, які підлягають стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, суд повинен з`ясувати наявність значного перевищення розміру неустойки перед розміром збитків, а також об`єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеня виконання зобов`язань, причини неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення у виконанні зобов`язання, невідповідності розміру пені наслідкам порушення, негайного добровільного усунення винною стороною порушення та його наслідків.
Наявність у кредитора можливості стягувати із споживача надмірні грошові суми як неустойку змінює її дійсне правове призначення. Неустойка має на меті, насамперед, стимулювати боржника до виконання основного грошового зобов`язання та не може становити непомірний тягар для споживача і бути джерелом отримання невиправданих додаткових прибутків для кредитора. Таку правову позицію викладено і в Рішенні Конституційного Суду України від 11.07.2013 № 7-рп/2013.
Зі змісту наведених норм випливає, що у вирішенні питання про можливість зменшення неустойки суд бере до уваги майновий стан сторін і оцінює співвідношення розміру заявлених штрафних санкцій, зокрема з розміром збитків кредитора, враховує інтереси обох сторін. Майновий стан сторін та соціальна значущість підприємства мають значення для вирішення питання про зменшення пені.
При цьому, зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки є правом суду, за відсутності у законі переліку обставин, які мають істотне значення, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення неустойки.
Також при вирішенні питання про можливість зменшення неустойки суд повинен брати до уваги не лише майновий стан боржника, але й майновий стан стягувача, тобто, врахувати інтереси обох сторін.
Вказана позиція узгоджується з правовою позицією, викладеною у постановах Верховного Суду, від 04.12.2018 у справі №916/65/18, від 03.07.2019 у справі №917/791/18, від 22.10.2019 у справі №904/5830/18, від 13.01.2020 у справі №902/855/18.
З огляду на зазначене, судова колегія погоджується з доводами апелянта в частині того, що суд, досліджуючи питання щодо зменшення пені, повинен був об`єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів обох сторін.
Разом з тим, приймаючи рішення про зменшення неустойки, суд також повинен виходити і з того, що одним з завдань неустойки є стимулювання належного виконання договірних зобов`язань, при цьому вона має обов`язковий для учасників правовідносин характер.
Таким чином, судова колегія зазначає, що зменшення пені на 90% в даному випадку фактично нівелює її юридичне значення як регулятора відносин між сторонами та вочевидь не відповідає загальним засадам цивільного законодавства щодо свободи договору, справедливості, добросовісності та розумності.
Суд апеляційної інстанції зазначає, що в даному випадку місцевим господарським судом не враховано юридичну природу неустойки як засобу стимулювання боржника до належного виконання, що спонукає виконати взяті на себе зобов`язання та міри його відповідальності за їх порушення.
Загальними засадами цивільного законодавства згідно зі ст. 3 Цивільного кодексу України є не тільки судовий захист цивільного права та інтересу; свобода договору; свобода підприємницької діяльності, яка не заборонена законом, а й справедливість, добросовісність та розумність.
Судом першої інстанції при зменшенні пені до 30328 грн. 80 коп. не враховано, що сторони укладаючи договір погодили усі його істотні умови, в тому числі ціну, порядок розрахунків, відтак відповідач прийнявши на себе зобов`язання за спірним договором погодився із передбаченою ним відповідальністю за прострочення взятих на себе зобов`язань.
Господарський суд об`єктивно повинен комплексно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов`язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов`язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання) тощо.
При цьому, реалізуючи свої дискреційні повноваження передбачені ст. 551 Цивільного кодексу України та ст. 233 Господарського кодексу України щодо права зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій, суди повинні забезпечити баланс інтересів сторін справи з урахуванням встановлених обстави справи та не допускати фактичного звільнення від їх сплати без належних правових підстав.
З огляду на зазначене, судова колегія Південно-західного апеляційного господарського суду, враховуючи обставини справи, зазначає, що суд першої інстанції безпідставно зменшив розмір пені на 90% - до 30328 гривень 80 коп. 
Разом з тим, суд апеляційної існатцнії, зважаючи на наведені відповідачем в клопотанні про зменшення пені обставини, з огляду на майновий стан відповідача, а також враховуючи приписи ст. 233 Господарського кодексу України, з урахуванням інтересів як позивача, так і відповідача, вважає, що в даному випадку розмір пені підлягає зменшенню на 50% - до 151193,98 грн.
Відповідно до ч.1 ст.277 Господарського процесуального кодексу України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
За таких обставин, Південно-західний апеляційний господарський суд вважає, що апеляційна скарга Акціонерного товариства „Національна акціонерна компанія „Нафтогаз України” на рішення Господарського суду Одеської області від 05.02.2020 у справі №916/1/20 підлягає частковому задоволенню, а рішення суду першої інстанції - зміні, з викладенням резолютивної частини рішення в редакції суду апеляційної інстанції.
Керуючись ст.ст.129, 269,  275, 277, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Південно-західний апеляційний господарський суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства „Національна акціонерна компанія „Нафтогаз України” на рішення Господарського суду Одеської області від 05.02.2020 у справі №916/1/20 задовольнити частково.
Рішення Господарського суду Одеської області від 05.02.2020 у справі №916/1/20 змінити.
Викласти резолютивну частину рішення Господарського суду Одеської області від 05.02.2020 у справі №916/1/20 в наступній редакції:
« 1.Позов задовольнити частково.
2.Стягнути з Комунального підприємства “Білгород-Дністровськтеплоенерго” (67708, Одеська обл., м. Білгород-Дністровський, вул. Перемоги, 2, код - 32132501) на користь Публічного акціонерного товариства „Національна акціонерна компанія „Нафтогаз України” (01001, м. Київ, вул. Б. Хмельницького, 6, код - 20077720):  151193 гривень 98 коп. пені, 86114 гривень 90 коп. сплати 3% річних, 48267 гривень 88 коп. інфляційних та 6551 гривню 56 коп. судового збору.
3.В решті позову відмовити»
Стягнути з Комунального підприємства “Білгород-Дністровськтеплоенерго” (67708, Одеська обл., м. Білгород-Дністровський, вул. Перемоги, 2, код - 32132501) на користь Публічного акціонерного товариства „Національна акціонерна компанія „Нафтогаз України” (01001, м. Київ, вул. Б. Хмельницького, 6, код - 20077720) 2719 грн. 47 коп. судового збору за подання апеляційної скарги.
Доручити Господарському суду Одеської області видати відповідний наказ.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного суду в порядку та строки, передбаченими ст.ст. 287, 288 ГПК України.
Повний текст постанови складено та підписано 03.06.2020 року.

Головуючий                                                                  Н.М. Принцевська

         Судді:                                                                       А.І. Ярош

                                                                                           С.І. Колоколов