Окрема думка
судді Великої Палати Верховного Суду Пророка В. В.
 
справа № 641/4124/18 (провадження № 14-533 цс 19)
28 квітня 2020 року
м. Київ
 
Велика Палата Верхового Суду розглянула справу за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Перший український міжнародний банк» про захист прав споживачів за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Харківського апеляційного суду від 10 квітня 2019 року у і постановою від 28 квітня 2020 року касаційну скаргу залишила без задоволення, а постанову Харківського апеляційного суду від 10 квітня 2019 року - без змін.
 
Водночас з мотивами Великої Палати Верхового Суду не можу погодитися з огляду на таке.
1.        Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення (пункт 8).
2.        Частина третя статті 3 ЦПК України передбачає, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
3.        Частиною другою статті 389 ЦПК України встановлено, що підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
4.        Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, крім випадків, якщо:
а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики;
б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи;
в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу;
г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.
5.        Відповідно до пункту 1 частини шостої статті 19 ЦПК України малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
6.        Прожитковий мінімум для працездатних осіб вираховується станом на 01 січня календарного року, в якому подається скарга (частина дев`ята статті 19 ЦПК України).
7.        У цій справі 22 червня 2018 року ОСОБА_1 звернувся з позовною заявою, в якій просив стягнути з відповідача матеріальну та моральну шкоду в розмірі 17 213,82 грн, яка визначена як ціна позову та станом на 01 січня 2018 року не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (1 762*100 = 176 200 грн).
8.        Отже, зазначена справа є малозначною у силу вимог закону.
9.         ОСОБА_1 у касаційній скарзі доводів не навів та не довів можливості застосування виключень, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.
10.   Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду, постановляючи ухвалу від 03 червня 2019 року про відкриття касаційного провадження, виходив з того, що наведені в касаційній скарзі доводи містять підстави, передбачені частиною другою статті 389 ЦПК України, не врахувавши при цьому вимог пункту 2 частини третьої цієї ж статті, а саме те, що касаційну скаргу подано на судові рішення у справі, яка в силу пункту 1 частини шостої статті 19 ЦПК України є малозначною.
11.  Підставами для передачі справи на розгляд Великої Палати Верховного Суду за ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 28 серпня 2019 року є виключно викладені в касаційній скарзі доводи позивача щодо порушення правил суб`єктної юрисдикції відповідно до частини шостої статті 403 цього Кодексу.
12.   Пункт 2 частини третьої статті 389 ЦПК України містить виключний перелік підстав, за яких судове рішення у малозначній справі може бути оскаржене в касаційному порядку Посилання учасника справи на порушення правил предметної чи суб`єктної юрисдикції до таких підстав не віднесено.
13.   В ухвалі Верховного Суду про відкриття касаційного провадження від 03 червня 2019 року не зазначено підстави відкриття провадження у малозначній справі, а також, чому суд вважає, що касаційна скарга обґрунтована та висновки суду апеляційної інстанції у цій справі не відповідають висновкам Верховного Суду зробленим за результатами касаційного перегляду подібних справ, або ж чому попередні висновки Верховного Суду не можуть бути застосовані в цій справі, не вказано, яке значення для формування єдиної правозастосовчої практики матиме рішення касаційного суду за наслідками розгляду такої скарги.
14.   Таким чином не встановивши, що у даній справі порушене питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовної практики або наявні інші підстави встановлені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, належним рішенням Великої Палати Верховного Суду було б не розгляд справи по суті та прийняття постанови, а закриття касаційного провадження за касаційною скаргою відповідача.
15.  На моє переконання, касаційний перегляд Верховним Судом судових рішень, які набрали законної сили і касаційному оскарженню не підлягають, без належного обґрунтування виключних підстав для такого перегляду, не відповідає завданню Верховного Суду і може йти всупереч з принципом правової визначеності.
16.   Окремо наголошую на категоричній незгоді з екстратемпоральним застосуванням Великою Палатою Верховного Суду в пунктах 26-27 постанови норм процесуального права, яке прямо суперечить як змісту наведеної Великою Палатою Верховного Суду процесуальної норми, так і прямим приписам частини третьої статті 3 ЦПК України та пункту 2 розділу II «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 460-IX.
 
Суддя                                                                                                                  В. В. Пророк
 
Окрема думка складена 09 червня 2020 року