П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ  УКРАЇНИ
19 лютого 2020 року
м. Київ
Справа № 826/746/17 
Провадження № 11-1003апп19
Велика Палата Верховного Суду у складі:
судді-доповідача Золотнікова О. С.,
суддів Антонюк Н. О., Анцупової Т. О., Бакуліної С. В., Британчука В. В., Гриціва М. І., Гудими Д. А., Данішевської В. І., Єленіної Ж. М., Кібенко О. Р., Князєва В. С., Лобойка Л. М., Лященко Н. П., Прокопенка О. Б., Пророка В. В., Рогач Л. І., Ситнік О. М., Уркевича В. Ю., Яновської О. Г.
розглянула в порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 19 квітня 2018 року (суддя Аблов Є. В.) та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 29 листопада 2018 року (судді Горяйнов А. М., Кузьмишина О. М., Коротких А. Ю.) у справі № 826/746/17 за позовом ОСОБА_1 до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Кондратюка Віктора Станіславовича (далі - Нотаріус), треті особи: Публічне акціонерне товариство «Сведбанк» (далі - ПАТ «Сведбанк», Банк, ПАТ відповідно), ПАТ «Дельта банк», про визнання протиправними дій і скасування запису та
ВСТАНОВИЛА:
Короткий зміст позовних вимог
1.                 У січні 2017 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Нотаріуса, у якому просила визнати протиправними дії відповідача та зобов`язати його скасувати запис у Державному реєстрі іпотек (реєстраційний номер обтяження 7456179) про зміну умов обтяження квартири АДРЕСА_1 (далі - спірна квартира), внесений 09 листопада 2012 року.
2.                 На обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 зазначила, що запис про зміну умов обтяження предмета іпотеки був внесений Нотаріусом з перевищенням повноважень спеціального суб`єкта, на якого покладено функції державного реєстратора прав на нерухоме майно, оскільки відповідно до положень Закону України від 01 липня 2004 року № 1952-ІV «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин; далі - Закон № 1952-ІV) державна реєстрація прав, їх обтяжень у результаті вчинення нотаріальної дії проводиться нотаріусом, який вчинив таку дію. Однак відповідач вніс відповідний запис без вчинення жодних нотаріальних дій. Крім цього, на порушення вимог статті 15 Закону № 1952-ІV та підпункту 16 пункту 27 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 22 вересня 2011 року № 703, чинного на час виникнення спірних правовідносин, спірний запис вчинено за відсутності нотаріально посвідченої додаткової угоди про внесення змін до договору іпотеки.
Короткий зміст рішень судів попередніх інстанцій
3.        Окружний адміністративний суд міста Києва рішенням від 19 квітня 2018 року відмовив у задоволенні позову.
4.        Шостий апеляційний адміністративний суд постановою від 29 листопада 2018 року залишив без змін рішення суду першої інстанції.
5.        Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції, з висновками якого погодився й апеляційний суд, керувався тим, що Нотаріус діяв у межах повноважень, наданих йому Законом № 1952-IV, та здійснив державну реєстрацію змін умов обтяження спірної квартири на підставі належного документа.
6.        Вирішуючи справу по суті заявлених позовних вимог, суди першої та апеляційної інстанцій виходили з того, що спір у цій справі є публічно-правовим і належить до юрисдикції адміністративних судів. 
Короткий зміст та обґрунтування наведених у касаційній скарзі вимог
7.        Не погодившись із рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій, позивачка подала касаційну скаргу, на обґрунтування якої зазначила, що судові рішення прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права, зокрема норм, які визначають юрисдикцію цього спору.
8.        При цьому скаржниця послалася на висновки Великої Палати Верховного Суду, викладені в постанові від 02 жовтня 2018 року у справі № 911/188/18 (провадження № 12-207гс18). 
9.        На підставі викладеного ОСОБА_1 просить скасувати рішення судів попередніх інстанцій, а справу направити на новий розгляд за встановленою підсудністю.
Позиція інших учасників справи
10.   На час розгляду справи відповідач і треті особи відзивів на касаційну скаргу не надіслали.
Рух касаційної скарги
11.   Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду ухвалою від 19 лютого 2019 року відкрив касаційне провадження в цій справі, а ухвалою від 13 вересня 2019 року передав справу на розгляд Великої Палати Верховного Суду відповідно до частини шостої статті 346 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), мотивувавши це тим, що учасник справи оскаржує судові рішення з підстав порушення правил предметної юрисдикції.
12.   Велика Палата Верховного Суду ухвалою від 02 жовтня 2019 року прийняла та призначила цю справу до касаційного розгляду в порядку письмового провадження без виклику її учасників на підставі пункту 1 частини першої статті 345 КАС України, а саме з огляду на відсутність клопотань учасників справи про розгляд справи за їх участю, а також зважаючи на характер спірних правовідносин, який не вимагає участі сторін у судовому засіданні.
Обставини справи, установлені судами попередніх інстанцій
13.   25 червня 2008 року між Відкритим акціонерним товариством «Сведбанк», правонаступником якого є ПАТ «Сведбанк», і ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 2008/0608/55-039, відповідно до умов якого Банк надав позивачці у позику грошові кошти на споживчі потреби.
14.   На забезпечення виконання зобов`язань між Банком і ОСОБА_1 було укладено іпотечний договір від 25 червня 2008 року № 2008/0608/55-039-Z-1, посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Новосою О. В. та зареєстрований у реєстрі за № 918. Згідно з умовами вказаного договору позивачка передала в іпотеку належне їй на праві власності нерухоме майно - спірну квартиру.
15.   25 травня 2012 року між ПАТ «Сведбанк» і ПАТ «Дельта банк» було укладено договір купівлі-продажу прав вимоги, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Шевченко Д. Г. та зареєстрований у реєстрі за № 1306. Згідно з умовами вказаного договору ПАТ «Сведбанк» продав (відступив) ПАТ «Дельта банк» право вимоги за кредитними договорами, укладеними між ПАТ «Сведбанк» і позичальниками, у тому числі за іпотечним договором від 25 червня 2008 року № 2008/0608/55-039-Z-1, укладеним з ОСОБА_1 .
16.   09 листопада 2012 року Нотаріус на підставі договору купівлі-продажу прав вимоги від 25 травня 2012 року прийняв рішення про реєстрацію змін обтяження нерухомого майна іпотекою та вніс відповідний запис № 7456179 до Державного реєстру іпотек про заміну іпотекодержателя з ПАТ «Сведбанк» на ПАТ «Дельта банк».
17.   Вважаючи вказані дії відповідача протиправними, позивачка звернулася до суду із цим позовом. 
ПОЗИЦІЯ ВЕЛИКОЇ ПАЛАТИ ВЕРХОВНОГО СУДУ
Релевантні джерела права й акти їх застосування. Оцінка висновків судів, рішення яких переглядаються, та аргументів учасників справи
18.        Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.
19.             Згідно із частиною першою статті 2 КАС України (тут і далі - у редакції, чинній на час розгляду справи судами попередніх інстанцій) завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
20.        На підставі пункту 7 частини першої статті 4 КАС України суб`єктом владних повноважень є орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг.
21.             Пунктом 1 частини першої статті 19 КАС України визначено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом установлено інший порядок судового провадження.
22.             Отже, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), прийнятих або вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій, крім спорів, для яких законом установлений інший порядок судового вирішення.
23.             Публічно-правовий спір має особливий суб`єктний склад. Участь суб`єкта владних повноважень є обов`язковою ознакою для того, щоб класифікувати спір як публічно-правовий. Проте сама собою участь у спорі суб`єкта владних повноважень не дає підстав ототожнювати спір з публічно-правовим та відносити його до справ адміністративної юрисдикції.
24.             Під час визначення предметної юрисдикції справ суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.
25.             Визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.
26.        Разом з тим приватноправові відносини вирізняються наявністю майнового чи немайнового інтересу учасника. Спір має приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення приватного права чи інтересу, як правило майнового, конкретного суб`єкта, що підлягає захисту у спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин, навіть якщо до порушення приватного права чи інтересу призвели управлінські дії суб`єктів владних повноважень.
27.             Як установлено матеріалами справи, ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом про визнання протиправними дій Нотаріуса та зобов`язання його скасувати запис про зміну іпотекодержателя об`єкта нерухомого майна (квартири позивачки) та, як наслідок, реєстрації ПАТ «Дельта банк» іпотекодержателем цього майна.
28.             Проте розгляд таких вимог потребує вирішення судом питання щодо виконання умов договору іпотеки та наявності чи відсутності підстав для набуття третьою особою прав іпотекодержателя.
29.        Згідно з висновками Великої Палати Верховного Суду, викладеними в постанові від 04 вересня 2018 року у справі № 823/2042/16, якщо позивач не був заявником стосовно оскаржених ним реєстраційних дій, які були вчинені за заявою іншої особи, такий спір є спором про цивільне право незалежно від того, чи здійснено державну реєстрацію прав на нерухоме майно з дотриманням державним реєстратором вимог законодавства та чи заявляються, окрім вимог про скасування оспорюваного рішення, запису в державному реєстрі прав, вимоги про визнання недійсними правочинів, на підставі яких прийнято спірне рішення, здійснено оскаржуваний запис.
30.        Натомість до юрисдикції адміністративного суду належить спір, який виник між двома (кількома) суб`єктами стосовно їх прав та обов`язків у конкретних правових відносинах, у яких хоча б один суб`єкт законодавчо уповноважений владно керувати поведінкою іншого суб`єкта, а останній, відповідно, зобов`язаний виконувати вимоги та приписи такого суб`єкта владних повноважень (постанова Великої Палати Верховного Суду від 23 травня 2018 року у справі № 914/2006/17).
31.        Спір, що розглядається, не є спором між учасниками публічно-правових відносин, оскільки Нотаріус, вносячи до Державного реєстру іпотек оскаржуваний запис про зміну іпотекодержателя об`єкта нерухомого майна, не мав публічно-правових відносин саме з позивачкою. Оскаржуваний запис про державну реєстрацію обтяження стосувався реєстрації права іншої особи, а не позивачки.
32.        Належним відповідачем у такому спорі має бути особа, реєстрацію речового права якої оскаржує позивачка. Участь Нотаріуса як державного реєстратора, який вніс відомості щодо наявності речового права на спірну квартиру в іншої особи, як співвідповідача, у разі якщо позивачка вважає його винним у порушенні її прав, не змінює приватноправового характеру цього спору.
33.              Згідно із частиною першою статті 15 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) кожна особа має право на захист свого цивільного права в разі його порушення, невизнання або оспорювання.
34.              Одним зі способів захисту цивільного права є визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб (пункт 10 частини другої статті 16 ЦК України).
35.             Відповідно до частини першої статті 19 Цивільного процесуального кодексу України (у редакції, чинній на час прийняття оскаржуваних судових рішень; далі - ЦПК України) суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Суди розглядають у порядку цивільного судочинства також вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав, якщо цей спір підлягає розгляду в місцевому загальному суді і переданий на його розгляд з такими вимогами.
36.        З урахуванням наведеного Велика Палата Верховного Суду вважає, що спір про скасування рішення, запису щодо державної реєстрації змін умов обтяження спірної квартири має розглядатися як спір, що пов`язаний з порушенням виконання умов цивільно-правових угод, а саме: договору про іпотечний кредит, договору іпотеки, а також договору відступлення прав вимоги за договором іпотеки. Належним відповідачем у такій справі є особа, щодо якої здійснено оскаржуваний запис у Державному реєстрі іпотек. Участь державного реєстратора (Нотаріуса) як співвідповідача (якщо позивачка вважає його винним у порушенні прав) у спорі не змінює його цивільно-правового характеру.
37.             Крім того, скасування державної реєстрації права, належного одній особі, за заявою іншої особи в порядку адміністративного судочинства не дозволяє остаточно вирішити спір між цими особами. Тобто не виконується основне завдання судочинства. У таких спорах питання правомірності укладення цивільно-правових договорів, на підставі яких відбулись реєстраційні дії, обов`язково постають перед судом, який буде вирішувати спір, незалежно від того, чи заявив позивач вимогу щодо оскарження таких договорів.
38.             Отже, спір у цій справі не є публічно-правовим. З огляду на суб`єктний склад сторін спору він має вирішуватися за правилами ЦПК України.
39.             Аналогічний висновок щодо застосування норм процесуального права в подібних відносинах викладений у постановах Великої Палати Верховного Суду від 13 листопада 2018 року у справі № 826/3130/17 (провадження № 11-915апп18), 13 березня 2019 року у справі № 826/16283/15 (провадження № 11-1137апп18) та 07 серпня 2019 року у справі № 802/506/16-а (провадження № 11-442апп19). 
40.             При цьому визначальним принципом здійснення правосуддя в адміністративних справах є принцип офіційного з`ясування всіх обставин у справі з обов`язком суб`єкта владних повноважень доказувати правомірність своїх дій, бездіяльності чи рішень, на відміну від визначального принципу цивільного судочинства, який полягає у змагальності сторін. Суд, який розглянув справу, не віднесену до його юрисдикції, не може вважатися «судом, встановленим законом» у розумінні пункту 1 статті 6 Конвенції.
41.             З огляду на викладене Велика Палата Верховного Суду вважає помилковими висновки судів першої та апеляційної інстанцій про те, що цей спір підлягає розгляду за правилами адміністративного судочинства.
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
42.             Згідно з пунктом 1 частини першої статті 238 КАС України (тут і далі - у редакції, чинній на час розгляду справи Великою Палатою Верховного Суду) суд закриває провадження у справі, якщо справу не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.
43.        На підставі пункту 5 частини першої статті 349 КАС України суд касаційної інстанції за наслідками розгляду касаційної скарги має право скасувати судові рішення судів першої та (або) апеляційної інстанцій повністю або частково і закрити провадження у справі у відповідній частині.
44.        За правилами частини першої статті 354 КАС України суд касаційної інстанції скасовує судові рішення в касаційному порядку повністю або частково і залишає позовну заяву без розгляду або закриває провадження у справі у відповідній частині з підстав, встановлених статтями 238, 240 цього Кодексу. Порушення правил юрисдикції адміністративних судів, визначених статтею 19 цього Кодексу, є обов`язковою підставою для скасування рішення із закриттям провадження.
45.             Відповідно до частини третьої статті 354 КАС України у разі закриття судом касаційної інстанції провадження у справі на підставі пункту 1 частини першої статті 238 цього Кодексу суд за заявою позивача постановляє в порядку письмового провадження ухвалу про передачу справи до суду першої інстанції, до юрисдикції якого віднесено розгляд такої справи, крім випадків закриття провадження щодо кількох вимог, які підлягають розгляду в порядку різного судочинства, чи передачі справи частково на новий розгляд або для продовження розгляду. У разі наявності підстав для підсудності справи за вибором позивача у його заяві має бути зазначено лише один суд, до підсудності якого відноситься вирішення спору.
46.             Оскільки суди першої та апеляційної інстанцій розглянули справу з порушенням правил юрисдикції адміністративних судів, Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку про скасування постановлених у справі судових рішень із закриттям провадження в адміністративній справі.
Керуючись статтями 341, 345, 349, 354, 355, 356, 359 КАС України, Велика Палата Верховного Суду
ПОСТАНОВИЛА:
1. Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.
2. Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 19 квітня 2018 року та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 29 листопада 2018 року скасувати, а провадження у справі закрити.
3. Роз`яснити ОСОБА_1 , що розгляд цієї справи віднесено до компетенції суду цивільної юрисдикції та що вона має право протягом десяти днів з дня отримання цієї постанови звернутися до Великої Палати Верховного Суду із заявою про направлення справи за встановленою юрисдикцією.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною й оскарженню не підлягає.
 
Суддя-доповідач                                                                                                  О. С. Золотніков
Судді:                                    Н. О. Антонюк                                                         В. С. Князєв 
                                               Т. О. Анцупова                                                        Л. М. Лобойко
                                               С. В. Бакуліна                                                         Н. П. Лященко
                                               В. В. Британчук                                                      О. Б. Прокопенко
                                               М. І. Гриців                                                               В. В. Пророк
                                               Д. А. Гудима                                                                       Л. І. Рогач
В. І. Данішевська                                                  О. М. Ситнік
                                               Ж. М. Єленіна                                                         В. Ю. Уркевич
О. Р. Кібенко                                                                       О. Г. Яновська