ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 640/6307/19                                                 Прізвище судді (суддів) першої інстанції: Пащенко К.С.,                                                                                                                                                   Суддя-доповідач Кобаль М.І.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 червня 2020 року                                                                                            м. Київ
          
Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
головуючого                                   Кобаля М.І.,
суддів                                            Бужак Н.П., Костюк Л.О.
при секретарі                                   Горяіновій Н.В.
за участю 
представника позивача:              Калініної О.О.
представника відповідача:          Норець В.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Акціонерного товариства  «Українська залізниця» на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 06 лютого 2020 року в справі за адміністративним позовом Офісу великих платників податків Державної податкової служби до Акціонерного товариства «Українська залізниця», Державної адміністрації залізничного транспорту України про стягнення коштів, -
В С Т А Н О В И В:
Офіс великих платників податків Державної податкової служби (далі по тексту - позивач, Офіс великих платників податків ДПС) звернувся до суду з адміністративним позовом до Акціонерного товариства «Українська залізниця», Державної адміністрації залізничного транспорту України (далі по тексту - відповідачі, АТ «Українська залізниця», Державна адміністрація залізничного транспорту України) в якому просив суд стягнути наявних банківських рахунків Товариства податковий борг перед бюджетом у сумі 5 779 023,58 грн.
Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 06 лютого 2020 року зазначений позов задоволено повністю.
Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, АТ  «Українська залізниця» подало апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове, яким в задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі.
Свої вимоги апелянт обґрунтовує тим, що судом першої інстанції було порушено норми матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.
Заслухавши суддю-доповідача, представників сторін, які з`явилися в судове засідання, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржуване рішення - без змін, виходячи з наступного. 
Згідно із ч. 1 ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Частиною 1 ст. 242 КАС України передбачено, що рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Як вірно встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, у період з 10.06.2016 року по 18.07.2016 року посадовими особами Офісу великих платників податків ДПС проведено документальну позапланову виїзну перевірку Державної адміністрації залізничного транспорту України, з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 01.01.2013 року по 04.07.2016 року, валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2013 року по 04.07.2016 року.
За результатами вказаної перевірки відповідачем складено акт від 25.07.2016 року № 1037/28-10-14-01/00034048 (далі по тексту - акт перевірки).
У вказаному акті перевірки зафіксовано наступні порушення:
- пп. 134.1.1 п. 134.1 ст. 134, п. 137.1 ст. 137, пп. 153.1.3 п. 153.1 ст. 153, пп. 135.5.11 п. 135.5 ст. 135 Податкового кодексу України від 02.12.2010 № 2755-IV із змінами та доповненнями, внаслідок чого занижено податок на прибуток в сумі 3 513 440,00 грн., в т.ч. по періодах: 2013 рік - 39 056,00 грн.; 2015 рік - 3 474 384,00 грн.;
- п. 185.1 ст. 185, п. 186.3 ст. 186, п. 187.8 ст. 187, п. 190.2 ст. 190 Податкового кодексу України від 02.12.2010 № 2755-IV із змінами та доповненнями, внаслідок чого занижено податкові зобов`язання з податку на додану вартість на загальну суму 938 952,00 грн., в т.ч.: за жовтень 2013 року на 639 440,00 грн., за травень 2014 року на 65 233,00 грн., за березень 2015 року на 95 757,00 грн., за квітень 2015 року на 138 522,00 грн.;
- п. 14.1.180, п. 14.1.222 п. 14.1 ст. 14, пп. 164.2.1 п. 164.2, п. 164.5 ст. 164, пп. 165.1.35 п. 165.1 ст. 165, п. 157.9 ст. 157, п. 142.1 ст. 142, п. 171.1 ст. 171, пп. 168.1.1 п. 168.1, пп. 168.4.7 п. 168.4 ст. 168 Податкового кодексу України від 02.12.2010 № 2755-IV із змінами та доповненнями, а саме: до складу загального оподатковуваного доходу, в тому числі місячного оподатковуваного доходу не включено доходи у вигляді інших заохочувальних та компенсаційних виплат платників податку, у результаті чого встановлено заниження податку на доходи фізичних осіб в 2014 році: квітень - 6195,01 грн., травень - 19572,42 грн., червень - 22578,04 грн., липень - 21702,45 грн., серпень - 4632,90 грн., вересень - 1034,31 грн.; в 2015 році: травень - 21518,47 грн., червень - 45617,22 грн., липень - 61441,23 грн., серпень - 62361,05 грн., вересень - 6172,52 грн.; 
- пп. 164.2.17 «е» п. 164.17, п. 164.5 ст. 164 Податкового кодексу України від 02.12.2010 № 2755-IV із змінами та доповненнями, в результаті чого з доходу, отриманого як додаткове благо у вигляді вартості безоплатно отриманих путівок не утримано податок на доходи фізичних осіб в 2014 році: квітень - 31 086,46 грн., червень - 87 698,41 грн., вересень - 109 397,69 грн., грудень - 37 770,00 грн.; в 2015 році: березень - 28 717,62 грн., червень - 77 119,09 грн.,          вересень - 76 553,75 грн., листопад - 28 889,28 грн.;
- пп 1.2 п. 16 прим. 1 підрозділу 10 розділу ХХ Податкового кодексу України від 02.12.2010 року№ 2755-IV із змінами та доповненнями відповідно п.     163.1     ст.     163 Податкового кодексу України  до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку не включено, зокрема, дохід, отриманий платником податку як інші компенсаційні виплати, таким чином занижено військовий збір у сумі 14 175,35 грн., в 2014 році: серпень - 354,14 грн., вересень - 82,56 грн.; в 2015 році: квітень - 778,09 грн., травень - 1559,35 грн., червень - 2956,84 грн., липень - 3990,19 грн., серпень - 4053,78 грн., вересень - 400,40 грн.;
- пп. 1.2 п. 16 прим. 1 підрозділу 10 розділу ХХ Податкового кодексу України від 02.12.2010 № 2755-IV із змінами та доповненнями, пп. 164.2.17 п. 164.2 ст. 164 Податкового кодексу України     до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку не включено, зокрема, дохід, отриманий платником податку як додаткове благо, таким чином занижено військовий збір у сумі 30056,49 грн., в 2014 році: вересень - 9473,79 грн., грудень - 3197,62 грн.; в 2015 році: березень - 2355,54 грн., червень - 6321,47 грн., вересень - 6452,52 грн.; листопад - 2455,55 грн.
Листом № 17206/10/28-10-14-4-99 від 05.08.2016 року контролюючим органом, за результатами розгляду заперечення платника податків, абз. 2 розділу 5 «Висновок» акта перевірки викладено у наступній редакції: 
- п. 185.1 ст. 185, п. 186.3 ст. 186, п. 187.8 ст. 187, п. 190.2 ст. 190 Податкового кодексу України від 02.12.2010 № 2755-IV із змінами та доповненнями, внаслідок чого занижено податкові зобов`язання з податку на додану вартість на загальну суму 961 120,00 грн., в т.ч.: за жовтень 2013 року в сумі 639 440,00 грн., за лютий 2014 року в сумі 20 254,00 грн., за травень 2014 року в сумі 65 233,00 грн., за липень 2014 року в сумі 1914,00 грн., за березень 2015 року на 95 757,00 грн., за квітень 2015 року на 138 522,00 грн.; на сторінці 9 в таблиці 1 гр.5 розділ 1 пп. 3.1.1 п. 3.1 Акта перевірки «доходи, що враховуються при визначенні об`єкта оподаткування (дані перевірки)» в сумі 9 213 112,00 грн., в таблиці зроблена механічна помилка, таким чином до вказаного розділу внесено зміни, а саме: «доходи, що враховуються при визначенні об`єкта оподаткування (дані перевірки)» в сумі 9 213 112,00 грн. замінено на «доходи, що враховуються при визначенні об`єкта оподаткування (дані перевірки)» в сумі 9624226,00 грн.
На підставі виявлених у ході перевірки порушень, 09.08.2016 року податковим органом прийнято наступні рішення:
- податкове повідомлення-рішення № 0001541401 про збільшення суми грошового зобов`язаннями з податку на прибуток на 3523204,00 грн., у тому числі: 3513440,00 грн. - за податковими зобов`язаннями та 9764,00 грн. - за штрафними (фінансовими) санкціями;
- податкове повідомлення-рішення № 0001581401 про збільшення суми грошового зобов`язаннями з податку на додану вартість на 1201400,00 грн., у тому числі: 961120,00 грн. за податковими зобов`язаннями та 240280,00 грн. - за штрафними (фінансовими) санкціями;
- податкове повідомлення-рішення № 0001681401 про збільшення суми грошового зобов`язаннями з податку на доходи фізичних осіб на 1532351,19 грн., у тому числі: 761990,42 грн. - за податковими зобов`язаннями, 554400,83 грн. - за штрафними (фінансовими) санкціями та 215959,94 грн.;
- податкове повідомлення-рішення № 0001671401 про збільшення суми грошового зобов`язаннями по військовому збору на 88035,09 грн., у тому числі: 44231,84 грн. - за податковим зобов`язанням, 30657,72 грн. - за штрафними (фінансовими) санкціями та 13145,53 грн. - пеня.
Листом ДФС України № 18808/6/99-99-11-02-01-15 від 31.08.2016 року повідомлено про залишення скарги на перелічені рішення без розгляду.
У свою чергу, рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 19.07.2018 року, яке залишене без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 19.11.2018 року в справі № 826/15279/16, у задоволенні позову Державної адміністрації залізничного транспорту України про оскарження вищезазначених податкових повідомлень-рішень відмовлено повністю.
Відповідно до статті 58 ПК України, грошові зобов`язання, визначені згідно із податковими повідомленнями-рішеннями від 09.08.2016 № 0001541401, № 0001581401,  № 0001681401 та № 0001671401 є узгодженими починаючи з дати прийняття Шостим апеляційним адміністративним судом рішення (постанови) у справі № 826/15279/16, тобто з 19.11.2018 року.
Отже, сума заборгованості Державної адміністрації залізничного транспорту України з податку на додану вартість, податку на прибуток, податку на доходи фізичних осіб та військового збору, що підлягає стягненню, з урахуванням переплати на суму 565958,61 грн. (565956,89 грн. + 1,72 грн.), а також часткової сплати на суму 8,09 грн. (платіжне доручення від 20.07.2018 № 1067842) становить 5 779 023,58 грн. 
На підставі статті 59 ПК України, податковим органом виставлено податкову вимогу від 03.01.2019 року № 1-17 на суму 5  779 023,58 грн.
Згідно статті 89 розділу ІІ ПК України, позивачем прийнято рішення від 03.01.2019 року № 433/10/28-10-17-02-23 про опис майна Державної адміністрації залізничного транспорту України у податкову заставу. 
Означені вимога та рішення отримані відповідачем 08.01.2019 (рекомендований лист зі штрих-кодовим ідентифікатором за номером 0411911224704) (т.1 а.с.107).  
Зазначені обставини стали підставою для звернення податкового органу до суду з даним позовом.
Приймаючи рішення про задоволення адміністративного позову, суд першої інстанції виходив з того, що наявність податкового боргу у вказаній сумі, яка рахується за відповідачами є узгодженою, а тому має бути стягнута до Державного бюджету на підставі рішення суду.
Колегія суддів апеляційної інстанції погоджує висновок суду першої інстанції, оскільки він знайшов своє підтвердження під час апеляційного розгляду справи.
Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.
Спірні правовідносини регулюються Конституцією України та нормами Податкового кодексу України (далі по тексту - ПК України)(в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин).
Підпунктом 14.1.156 пункту 14.1 статті 14 ПК України під податковим зобов`язанням розуміється сума коштів, яку платник податків, у тому числі податковий агент, повинен сплатити до відповідного бюджету як податок або збір на підставі, в порядку та строки, визначені податковим законодавством (у тому числі сума коштів, визначена платником податків у податковому векселі та не сплачена в установлений законом строк).
Пунктом 57.3 статті 57 ПК України встановлено, що у разі визначення грошового зобов`язання контролюючим органом на підставі пп. 54.3.1 - 54.3.6 п. 54.3 статті 54 цього Кодексу, платник податків зобов`язаний сплатити нараховану суму грошового зобов`язання протягом 10 календарних днів, що настають за днем отримання податкового повідомлення-рішення, крім випадків, коли протягом такого строку такий платник податків розпочинає процедуру оскарження рішення контролюючого органу.
У разі оскарження рішення контролюючого органу про нараховану суму грошового зобов`язання платник податків зобов`язаний самостійно погасити узгоджену суму, а також пеню та штрафні санкції за їх наявності протягом 10 календарних днів, наступних за днем такого узгодження.
Відповідно до пункту 31.1 статті 31 ПК України строком сплати податку та збору визнається період, що розпочинається з моменту виникнення податкового обов`язку платника податку із сплати конкретного виду податку і завершується останнім днем строку, протягом якого такий податок чи збір повинен бути сплачений у порядку, визначеному податковим законодавством. 
Як передбачено пунктом 59.1 статті 59 ПК України, у разі коли у платника податків виник податковий борг, контролюючий орган надсилає (вручає) йому податкову вимогу в порядку, визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення.
Відповідно до пункту 59.3 статті 59 ПК України податкова вимога надсилається не раніше першого робочого дня після закінчення граничного строку сплати суми грошового зобов`язання.     
Згідно з пунктом 59.4 статті 59 ПК України податкова вимога надсилається (вручається) також платникам податків, які самостійно подали податкові декларації, але не погасили суми податкових зобов`язань у встановлені цим Кодексом строки, без попереднього надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення.
Відповідно до пункту 59.5 статті 59 ПК України у разі якщо після направлення (вручення) податкової вимоги сума податкового боргу змінилася, але податковий борг не був погашений в повному обсязі, податкова вимога додатково не надсилається (не вручається).
Згідно із підпунктом 89.1.2 пункту 89.1 статті 89 ПК України право податкової застави виникає у разі несплати у строки, встановлені цим Кодексом, суми грошового зобов`язання, самостійно визначеної контролюючим органом, - з дня виникнення податкового боргу.
Натомість, податковим боргом є сума узгодженого грошового зобов`язання, не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, та непогашеної пені, нарахованої у порядку, визначеному цим Кодексом (підпункт 14.1.175 пункту 14.1 статті 14 ПК України).
З огляду на те, що сума податкового зобов`язання з податку на додану вартість у розмірі 1 201 391,91 грн., податку на прибуток у розмірі 2  957 247,11 грн., податку на доходи фізичних осіб у розмірі 1 532 349,47 грн. та військового збору у розмірі 88 035,09 грн. є узгодженою, не була сплачена відповідачами своєчасно, вона набула статусу податкового боргу.
При цьому, доказів скасування вищезазначених податкових повідомлень-рішень, оскарження податкової вимоги та/або погашення податкового боргу з податку на додану вартість у розмірі 1 201 391,91 грн., податку на прибуток у розмірі 2 957 247,11 грн., податку на доходи фізичних осіб у розмірі 1 532 349,47 грн. та військового збору у розмірі 88 035,09 грн. відповідачами не надано ані суду першої інстанції, ані суду апеляційної інстанції.
Наявність податкового боргу у вказаній сумі також підтверджується довідками про стан заборгованості Державної адміністрації залізничного транспорту України (код ЄДРПОУ 00034045) від 25.03.2019 року № 14987/10/28-10-17-02-23 та від 27.08.2019  року № 41465/10/28-10-17-02-23, які містяться в матеріалах справи та досліджені судом в повному обсязі (Т.1 а.с.92, а.с.220, відповідно).
З огляду на зазначене, колегія суддів апеляційної інстанції доходить висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими, а тому доводи апеляційної скарги не заслуговують на увау суду.
Щодо доводи АТ «Українська залізниця» про безпідставність заявлених позовних вимог, як до правонаступника, колегія суддів апеляційної інстанції зазначає наступне.
Обґрунтовуючи безпідставність заявлених позовних вимог,  АТ «Українська залізниця» посилається на те, що не стало правонаступником прав та обов`язків  Державної адміністрації залізничного транспорту України, у зв`язку з тим, що у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань відсутній запис про її припинення.
Разом з тим, постановою Кабінету Міністрів України від 25.06.2014 року № 200 утворено ПАТ «Українська залізниця», 100 відсотків акцій якого закріплюються в державній власності, на базі Державної адміністрації залізничного транспорту України, підприємств та установ залізничного транспорту загального користування, які реорганізовуються шляхом злиття.
Відповідно до пункту 1 статуту вказаного підприємства, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 02.09.2015 року № 735, останнє є юридичною особою, яка утворена відповідно до Закону України «Про особливості утворення публічного акціонерного товариства залізничного транспорту загального користування», постанови Кабінету Міністрів України від 25.06.2014 року № 200. 
Згідно з пунктом 2 статуту, ПАТ «Українська залізниця» утворене як акціонерне товариство, 100 відсотків акцій якого закріплюються в державній власності, на базі Державної адміністрації залізничного транспорту України (нижче - Укрзалізниця), підприємств та установ залізничного транспорту загального користування, які реорганізовуються шляхом злиття, згідно з додатком 1 до постанови Кабінету Міністрів України від 25.06.2014 № 200. 
Товариство є правонаступником усіх прав і обов`язків Укрзалізниці та підприємств залізничного транспорту.
21.10.2015 року було проведено державну реєстрацію ПАТ «Українська залізниця».
Згідно з відомостями з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань ПАТ «Українська залізниця» визначене правонаступником, у тому числі і Державної адміністрації залізничного транспорту України.
Згідно з частиною 1 статті 104 Цивільного кодексу України юридична особа припиняється в результаті передання всього свого майна, прав та обов`язків іншим юридичним особам - правонаступникам (злиття, приєднання, поділу, перетворення) або в результаті ліквідації. У разі реорганізації юридичних осіб майно, права та обов`язки переходять до правонаступників.
У разі злиття, приєднання, поділу підприємств момент переходу майна та відповідних прав і обов`язків до нових підприємств - правонаступників може не співпадати в часі з моментом повного завершення процедури реорганізації підприємства, тобто із внесенням запису про припинення юридичної особи до ЄДР.
Аналогічна правова позиція міститься в постановах Верховного Суду від 15.08.2018 по справі № 5023/1310/11, від 22.08.2018 по справі № 910/21856/16.
Відповідно до частини третьої  статті третьої Закону України «Про акціонерні товариства» від 17.09.2008 року № 514-VI акціонерне товариство може бути створене шляхом заснування або злиття, поділу, виділу чи перетворення підприємницького (підприємницьких) товариства, державного (державних), комунального (комунальних) та інших підприємств у акціонерне товариство. Товариство вважається створеним і набуває прав юридичної особи з дати його державної реєстрації в установленому законодавством порядку.
Частиною 1 статті 56 Господарського кодексу України передбачено, що суб`єкт господарювання (господарська організація) може бути утворений за рішенням власника (власників) майна або уповноваженого ним (ними) органу, а у випадках, спеціально передбачених законодавством, також за рішенням інших органів, організацій і фізичних осіб, шляхом заснування нової господарської організації, злиття, приєднання, виділу, поділу, перетворення діючої (діючих) господарської організації (господарських організацій) з додержанням вимог законодавства.
Реорганізація шляхом злиття може бути визначена як сукупність юридично значущих дій та прийняття юридичних актів, які спрямовані на припинення декількох суб`єктів господарювання та створення на їх базі нового, і характеризується переходом усіх прав та обов`язків суб`єктів, що реорганізуються, в порядку універсального правонаступництва до нового суб`єкта господарювання. Тобто, обов`язковою умовою реорганізації юридичної особи шляхом злиття є універсальне правонаступництво за її зобов`язаннями.
Тобто, правовий інститут реорганізації регулює відносини, одночасно пов`язані із припиненням тих юридичних осіб, що існують, та створенням нових господарських організацій - учасників господарського обороту (правонаступників).
Як вказано вище, відповідно до частини 1 статті 104 Цивільного кодексу України, юридична особа припиняється в результаті реорганізації (злиття, приєднання, поділу, перетворення) або ліквідації. У разі реорганізації юридичних осіб майно, права та обов`язки переходять до правонаступників.
За визначенням пункту 4 статті першої Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань» від 15.05.2003 року № 755-IV державною реєстрацією юридичних осіб, громадських формувань, що не мають статусу юридичної особи, та фізичних осіб - підприємців є офіційне визнання шляхом засвідчення державою факту створення або припинення юридичної особи.
Згідно з частиною третьою статті 4 Закону «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань» від 15.05.2003 № 755-IV у разі злиття юридичних осіб здійснюється державна реєстрація новоутвореної юридичної особи та державна реєстрація припинення юридичних осіб, що припиняються у результаті злиття. Припинення вважається завершеним з дати державної реєстрації припинення юридичних осіб, що припиняються у результаті злиття. Отже, цією нормою визначається винятково момент припинення реорганізаційних відносин при злитті.
При універсальному правонаступництві майно особи, як сукупність прав та обов`язків, які їй належать, переходить до правонаступника як єдине ціле, причому в цій сукупності єдиним актом переходять всі окремі права та обов`язки, які належали на момент правонаступництва праводавцю, незалежно від того, виявлені вони на цей момент чи ні. При універсальному правонаступництві, зважаючи на відсутність повної визначеності у складі майна, правонаступник спрямовує свою волю не на набуття окремих прав або обов`язків, а на набуття усієї їх сукупності. В результаті він вступає навіть в такі правовідносини, про існування яких міг не знати.
Чинний Цивільний кодекс України не містить загальної норми щодо моменту виникнення універсального правонаступництва юридичної особи, утвореної внаслідок злиття. Шляхом системно-логічного тлумачення законодавства можна зробити висновок про те, що моментом виникнення універсального правонаступництва ПАТ «Українська залізниця» є дата державної реєстрації товариства.
Юридична особа вважається створеною з дня її державної реєстрації (частина четверта статті 87 Цивільного кодексу України).
Правонаступництво відображає зміну суб`єктного складу у господарських правовідносинах, змістом яких є відповідні права та обов`язки, на підставі певного юридичного факту або юридичного складу (прийняття рішення про реорганізацію, затвердження передавального акту). Саме зміна суб`єктного складу зумовлює перехід до нового суб`єкта прав та обов`язків юридичної особи, що реорганізується.
Тому універсальне правонаступництво при злитті можна визначити як зміну суб`єктного складу правовідношення в силу закону, внаслідок чого усі права та обов`язки правопопередників переходять до правонаступника.
Реорганізаційні відносини при злитті проходять такі етапи розвитку, кожен з яких ґрунтується на певних юридичних фактах: 
1) прийняття рішення засновника (учасників) юридичних осіб або уповноваженим органом державної влади про злиття; 
2) етап діяльності спеціально створеного органу - Комісії з утворення публічного акціонерного товариства «Українська залізниця». Результатом діяльності цієї Комісії є складання зведених актів оцінки майна, що вноситься до статутного капіталу товариства; зведених передавальних актів майна, земельних ділянок; проект статуту товариства. На виконання вимог статті 107 Цивільного кодексу України, мають бути складені передавальні акти щодо підприємств та установ залізничного транспорту загального користування, що припиняються шляхом злиття, - для державної реєстрації припинення юридичних осіб. Як убачається із додатку 5 до постанови Кабінету Міністрів України № 200, до зведеного акту оцінки майна, що вноситься до статутного капіталу ПАТ «Українська залізниця» додаються передавальні акти та зведені передавальні акти;
3) державна реєстрація новоутвореної юридичної особи та державна реєстрація в Єдиному державному реєстрі юридичної особи - правопопередника (правопопередників). При цьому, державна реєстрація новоутвореної особи та державна реєстрація особи, що припиняється, можуть не збігатися в часі.
Слід звернути увагу на те, що злиття господарських організацій має свою економічну сутність та призначення - об`єднання капіталів та укрупнення бізнесу.
Однією з особливостей утворення ПАТ «Українська залізниця», відповідно до частини другої статті другої Закону «Про особливості утворення публічного акціонерного товариства залізничного транспорту загального користування» від 23.02.2012 № 4442-VI, є те, що утворення товариства не потребує попереднього дозволу Антимонопольного комітету України. Утворення ПАТ «Українська залізниця» є економічною концентрацією, матеріальною основою якого є об`єднання цілісних майнових комплексів підприємств залізничного транспорту та їх структурних підрозділів.
Законом України «Про особливості утворення публічного акціонерного товариства залізничного транспорту загального користування» від 23 лютого 2012 № 4442-VI визначено правові, економічні та організаційні особливості утворення публічного акціонерного товариства залізничного транспорту загального користування, 100 % акцій якого належать державі.
Відповідно до частини 3 ст. 2 згаданого Закону товариство утворюється як публічне акціонерне товариство, 100 відсотків акцій якого закріплюються в державній власності, на базі Державної адміністрації залізничного транспорту України, а також підприємств, установ та організацій залізничного транспорту загального користування, які реорганізовуються шляхом злиття. За наявності визначених законом особливостей створення ПАТ «Українська залізниця», сутність злиття та універсального правонаступництва при злитті як імперативних юридичних конструкцій в будь-якому випадку залишається незмінною.     
Універсальне правонаступництво зафіксовано в частині другій пункту другого статуту ПАТ «Українська залізниця», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 02.09.2015 року, а саме: товариство є правонаступником всіх прав та обов`язків Укрзалізниці та підприємств залізничного транспорту.     
Отже, моментом виникнення універсального правонаступництва є дата державної реєстрації ПАТ «Українська залізниця», яку здійснено 21.10.2015 року, що підтверджується відомостями Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань. 
Наведене свідчить про те, що ПАТ «Українська залізниця», починаючи з 21.10.2015 року, є правонаступником прав і обов`язків Державної адміністрації залізничного транспорту України.
Аналогічний правовий висновок Верховного Суду міститься в постановах від 31.05.2018  року в справі № 910/1879/17 та від 04.12.2019 року в справі № 757/16460/16-ц.
Правовими положеннями ч.5 ст. 242 КАС України передбачено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Правовими положеннями пп. 20.1.34 ст. 20 ПК України регламентовано, що контролюючі органи мають право звертатися до суду щодо стягнення коштів платника податків, який має податковий борг, з рахунків у банках, що обслуговують такого платника податків, на суму податкового боргу або його частини.
Порядок реалізації права контролюючого органу на звернення до суду з позовом про стягнення податкового боргу визначено статтею 95 ПК України.
Зокрема, відповідно до пунктів 95.1, 95.2 статті 95 ПК України, контролюючий орган здійснює за платника податків і на користь держави заходи щодо погашення податкового боргу такого платника податків шляхом стягнення коштів, які перебувають у його власності, а в разі їх недостатності - шляхом продажу майна такого платника податків, яке перебуває у податковій заставі; стягнення коштів та продаж майна платника податків провадяться не раніше ніж через 60 календарних днів з дня надіслання (вручення) такому платнику податкової вимоги.
Зазначена норма встановлює послідовність стягнення податкового боргу за рахунок різних джерел: спочатку за рахунок коштів, а у разі їх недостатності - за рахунок майна, яке перебуває в податковій заставі. Таким чином, законом закріплено пріоритет погашення податкового боргу за рахунок коштів.
У відповідності до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.
Аналіз наведених правових положень та вищезазначених обставин справи дає підстави колегії суддів апеляційної інстанції для висновку, що суд першої інстанції дійшов законного висновку про обґрунтованість позовних вимог, адже податковим органом доведено узгодженість податкового боргу, і як наслідок його стягнення з ПАТ «Українська залізниця», яке є правонаступником прав і обов`язків Державної адміністрації залізничного транспорту України.
Таким чином, даний адміністративний позов не підлягає задоволенню, а доводи апеляційної скарги не заслуговують на увагу суду.
Відповідно до ч.1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Колегія суддів апеляційної інстанції доходить до висновку, що інші доводи апелянта не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду, а тому судом до уваги не приймаються.
Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Отже, колегія суддів апеляційної інстанції вважає, що судом першої інстанції було вірно встановлено фактичні обставини справи, надано належну оцінку дослідженим доказам, прийнято законне та обґрунтоване рішення у відповідності з вимогами матеріального та процесуального права. 
Обставини, викладені в апеляційній скарзі, до уваги не приймаються, оскільки є необґрунтованими та не є підставами для скасування рішення суду першої інстанції.
В зв`язку з цим, колегія суддів вважає необхідним апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.
Керуючись ст.ст. 242, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд, -
     
П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства  «Українська залізниця» - залишити без задоволення.
Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 06 лютого 2020 року - залишити без змін.
Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду у порядку та строки, визначені ст.ст. 328-331 КАС України.

Головуючий суддя:                                                                      М.І. Кобаль

Судді:                                                                                          Н.П. Бужак

                                                                                                              Л.О. Костюк

Повний текст виготовлено 22.06.2020 року