Справа № 408/2545/18-ц 
Провадження № 22-ц/810/283/20 

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
02 червня 2020 року м. Сєвєродонецьк

Луганський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:
головуючого                                Стахової Н.В.  
суддів:                                          Лозко Ю.П., Назарової М.В.,
за участю секретаря
судового засідання:             Сінько А.І.
учасники справи: позивач ОСОБА_1 
відповідач                         ОСОБА_2 
апеляційні скарги  ОСОБА_1 та  ОСОБА_2  
на рішення Біловодського районного суду Луганської області від 28 січня 2020 року, постановленого Біловодським районним судом Луганської області у складі судді Кускової Т.В.,  в приміщенні того ж суду
у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів                                         
встановив:
У липні 2018 року ОСОБА_1 (далі позивач) звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 (далі відповідач) про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини. 
Позов мотивований тим, що 26 листопада 2011 року між нею та ОСОБА_2 було зареєстровано шлюб, а 01 жовтня 2014 року за рішенням Біловодського районного суду Луганської області шлюб було розірвано. У шлюбі у них ІНФОРМАЦІЯ_1 народилася дочка ОСОБА_3 , яка проживає разом з нею та знаходиться повністю на її утриманні. Оскільки матеріальної допомоги ОСОБА_2 добровільно не надає, просила суд ухвалити рішення про стягнення з останнього аліментів на утримання дочки у розмірі ј частини зі всіх видів заробітку (доходу) щомісячно на утримання їх неповнолітньої дочки ОСОБА_3 , але не менше 50% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно до досягнення нею повноліття та допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць. 
Рішенням Біловодського районного суду Луганської області від 28 січня 2020 року позов ОСОБА_1 задоволено частково. 
Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/5 частини заробітку (доходу) відповідача, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 03 липня 2018 року і до досягнення дитиною повноліття. Допущено негайне виконання рішення суду у межах суми платежу за один місяць. Вирішено питання про судові витрати.
Не погодившись з вказаним рішенням, ОСОБА_1 звернулася з апеляційною скаргою на нього, в якій, посилаючись на його незаконність, просила його скасувати та ухвалити по справі нове рішення, яким задовольнити позов у повному обсязі.
Апеляційна скарга мотивована тим, що друга дитина у відповідача народилася після звернення з позовом до суду, тому підстави для зменшення розміру аліментів відсутні, оскільки відповідач мав змогу звернутися у подальшому з позовом про зменшення розміру аліментів в разі зміни сімейного або матеріального стану. Крім того, відповідач працює, отримує постійну заробітну плату, тому належне утримання дитини в новій сім`ї не повинно ставити у гіршу ситуацію першу дитину, на утримання якої не сплачувалися аліменти, починаючи з жовтня 2014 року. 
Відзив на апеляційну скаргу мотивований тим, що позивачка за законом також має обов`язок приймати участь в утриманні дитини, яка проживає разом з нею, так само як і батько дитини. Під час визначення розміру аліментів на утримання спільної дитини позивача та відповідача слід враховувати інтереси другої дитини, яка знаходиться на його утриманні, та яка не має бути поставлена у гірше становище ніж спільна дитина по справі.
ОСОБА_2 не погодився з рішенням суду першої інстанції та звернувся з апеляційної скаргою на нього, в якій посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просив рішення Біловодського районного суду Луганської області від 28 січня 2020 року змінити, зменшивши розмір стягнутих з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліментів на утримання неповнолітньої дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з 1/5 до 1/6 частини заробітку (доходу), щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та повернути сплачений ним судовий збір.
Апеляційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції в повній мірі не були враховані положення ст. 180 СК України, оскільки на утриманні ОСОБА_2 знаходиться інша дитина, яка народилася в шлюбі з ОСОБА_4 . За таких обставин скаржник вважає, що рішення суду в частині визначенні розміру стягнутих аліментів підлягає зміні шляхом зменшення розміру з 1/5 до 1/6 частини усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Крім того, позивачем не надано доказів, що відповідач має можливість з урахуванням свого матеріального становища сплачувати аліменти в зазначеному позивачем розмірі.
Відзив від позивача на апеляційну скаргу не надходив. 
У судовому засіданні позивач підтримала апеляційну скаргу, просила її задовольнити, надала пояснення аналогічні викладеним в апеляційній скарзі. Апеляційну скаргу відповідача не визнала.
В судове засідання відповідач не з`явився, належним чином і в установленому законом порядку повідомлений про дату, час та місце судового розгляду справи. 
Від відповідача надійшла письмова заява про слухання справи за його відсутністю. 
Заслухавши суддю-доповідача,  пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність й обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційних скарг, обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів апеляційного суду приходить до наступного.
Задовольняючи частково позов, суд першої інстанції правильно виходив із того, що позивач потребує матеріальної допомоги на утримання неповнолітньої дитини, а відповідач має можливість надавати таку допомогу в розмірі 1/5 частини свого заробітку (доходу) щомісячно. При цьому судом враховано, що відповідач має на утриманні неповнолітню дитину, народжену від іншого шлюбу.
Колегія суддів погоджується з таким висновком суду з огляду на наступне.
Судом встановлено, підтверджується матеріалами справи, що 01 жовтня 2014 року за рішенням Біловодського районного суду Луганської області шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_5 розірвано. 
У шлюбі у ОСОБА_1 та ОСОБА_2 народилася дитина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується копією свідоцтва про народження, виданого Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Біловодського районного управління юстиції у Луганській області 05 жовтня 2012 року, серії НОМЕР_1 .
Малолітня ОСОБА_3 проживає разом з матір`ю ОСОБА_1 та повністю знаходиться на її утриманні, добровільно допомоги на утримання ОСОБА_2 не надає.
ОСОБА_2 є батьком малолітньої ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджується копією свідоцтва про народження, виданого Біловодським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Луганській області 26 вересня 2018 року, серії НОМЕР_2 .
Згідно акту депутата Біловодської селищної ради про фактичне проживання від 02.10.2018 року, за адресою: АДРЕСА_1 не зареєстровані, але фактично проживають ОСОБА_7 , ОСОБА_2 , ОСОБА_6 . 
Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.
Враховуючи положення ч.1 ст.3 Конвенції про права дитини  при вирішенні будь-яких питань щодо дітей, суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дітей.
За змістом ст. 141 СК України батьки мають рівні права та обов`язки щодо дитини, в тому числі і щодо її утримання.
У відповідності до вимог статті 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.
За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина (частина третя статті 181 СК України).
Відповідно до статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних правна результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.
Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.
Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.
Згідно з частиною 1 статті 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову.
       З огляду на зазначені положення закону, встановивши фактичні обставини справи, дослідивши надані сторонами докази в їх сукупності, правильно визначивши, які правовідносини випливають із встановлених обставин справи, суд першої інстанції, взявши до уваги наявність у відповідача на утриманні малолітньої ОСОБА_6 , дійшов обґрунтованого висновку про стягнення аліментів у розмірі 1/5 частини усіх видів заробітку (доходу) відповідача, але не менше ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.
Відповідно до статті 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Відповідно до ч. 2 ст. 13 ЦПК України збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків встановлених цим Кодексом.
Доводи апеляційної скарги відповідача про те, що судом не було враховано положення статті 182 СК України, до уваги не приймаються, оскільки задовольняючи частково позов, суд при визначенні розміру аліментів послався на наявність у відповідача другої дитини.
Доказів, які б свідчили про неможливість сплати відповідачем аліментів у визначеному рішенням суду розмірі, останнім не надано. Як не надано належних та допустимих доказів його майнового стану. 
Ствердження позивача про те, що відповідач може захистити своє право шляхом звернення з позовом про зменшення аліментів, також не заслуговують на увагу, оскільки зміна сімейного стану у відповідача вже існувала під час ухвалення рішення у справі.
За таких обставин, визначений судом розмір аліментів у даному випадку, дасть можливість відповідачу як батьку дитини, належним чином виконувати покладені на нього зобов`язання щодо сплати аліментів. 
Отже, суд першої інстанції встановив всі обставини справи, зробив законний і обґрунтований висновок по суті спору під час ухвалення рішення у справі, належним чином давши оцінку наданим сторонами доказам, які є належними та достатніми для вирішення зазначеного спору.
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Апеляційний суд вважає, що рішення ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги висновки суду не спростовують.
керуючись статтями 374, 375, 382, 383, 384,  389,  390, 391 ЦПК України
                                       постановив:
Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.
Рішення Біловодського районного суду Луганської області від 28 січня 2020 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.
Процесуальний строк касаційного оскарження продовжується на строк дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19).
Повний текст постанови складений 09 червня 2020 року.
Головуючий  Н.В. Стахова
Судді:  Ю.П. Лозко
М.В. Назарова