ф
ПОСТАНОВА
Іменем України

18 травня 2020 року 
м. Київ
справа № 205/9387/16-а
адміністративне провадження № К/9901/34519/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: 
головуючого - Стародуба О.П., 
суддів - Єзерова А.А., Кравчука В.М.,
розглянувши в порядку письмового провадження касаційну скаргу Правобережного об`єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Дніпрі на постанову Ленінського районного суду м. Дніпра від 27.03.2017р. (суддя - Нижний А.В.) та ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 08.06.2017р. (судді - Іванов С.М., Панченко О.М., Чередниченко В.Є.) у справі за позовом ОСОБА_1 до Правобережного об`єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Дніпрі  про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,
в с т а н о в и в :
У грудні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом, в якому просив (з урахуванням уточнень позовних вимог а.с. 28 - 29):
визнати протиправними дії відповідача щодо відмови у призначенні йому пенсії за віком на пільгових умовах зі зменшенням пенсійного віку;
зобов`язати відповідача зарахувати до його пільгового стажу період його роботи на посаді енергетика з 20.09.1982р. по 27.03.1986р. у вигляді 3 років 6 місяців 7 днів, яка відноситься до Списку №2 згідно Розділу І пункту 1 підпункту "б" постанови Ради Міністрів УРСР від 22.08.1956р. №1173;
зобов`язати відповідача призначити йому пенсію за віком на пільгових умовах зі зменшенням пенсійного віку з 24.03.2016р.
В обґрунтування позовних вимог посилався на те, що відповідачем протиправно не зараховано до його пільгового стажу спірні періоди роботи енергетиком, оскільки такі дані містить його трудова книжка, а також архівні довідки. Посилається на те, що його пільговий стаж складає 8 років 3 місяці 15 днів, що дає йому право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах зі зниженням пенсійного віку на підставі пункту «б» статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення». Вважає, що відмовляючи у зарахуванні спірного періоду роботи з підстав відсутності даних про заробітну плату за цей період відповідач діяв протиправно та не у відповідності вимогам закону.
Постановою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 27.03.2017р., яка залишена без змін ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 08.06.2017р., позов задоволено.
Визнано протиправними дії Правобережного об`єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Дніпропетровську щодо відмови у призначенні позивачу пенсії за віком із зменшенням пенсійного віку.
Зобовязано відповідача зарахувати до пільгового стажу позивача період роботи енергетиком на Баглійській дільниці Дніпропетровського кар`єру у Виробничому об`єднанні «Дніпронерудпром» з 20.09.1982р. по 27.03.1986р. (3 роки 6 місяців 7 днів).
Зобовязано відповідача призначити позивачу пенсію за віком на пільгових умовах відповідно до п. "б" ст. 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення", як працівнику, зайнятому повний робочий день на роботах зі шкідливими та важкими умовами праці згідно з Списком №2 з 24.03.2016р.
З ухваленими у справі рішеннями не погодився відповідач, звернувся до суду з касаційною скаргою, в   якій, посилаючись на порушення судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, просив скасувати судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій та прийняти нове рішення про відмову в задоволенні позову.
В обґрунтування касаційної скарги посилається на те, що спірний період роботи позивача з 20.09.1982р. по 27.03.1986р. не зараховано до пільгового стажу позивача, оскільки за вказаний період роботи відсутні первинні документи, на підставі яких була видана пільгова довідка від 17.06.2016р. №2, а саме - особові рахунки, відомості про нарахування заробітної плати в повному обсязі, особова картка Т-2.
У відзиві на касаційну скаргу позивач просив залишити її без задоволення, а судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій без змін.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права суд приходить до висновку, що касаційна скарга задоволенню не підлягає з наступних мотивів та передбачених законом підстав.
Так, судами встановлено, що згідно записів №9 та №10 трудової книжки позивача серії НОМЕР_1 від 02.03.1977р. останнього було прийнято на посаду енергетика Баглійського кар`єру (наказ від 14.09.1982р. №157-к) та звільнено з цієї посади 27.03.1986р. за власним бажанням на підставі статті 38 КЗпП України (наказ від 27.03.1986р. №41-к). (а.с. 10)
Відповідно до довідки Дніпропетровського кар`єру у Виробничому об`єднанні «Дніпронерудпром» від 01.04.1986р. №156 позивач дійсно працював на посаді енергетика Баглійського кар`єру з видобутку та переробки гранітного каменю повний робочий день з 20.09.2982р. по 27.03.1986р., має право на пільгову пенсію по Списку №2 Розділ І пункт І підпункт "б" постанови Ради Міністрів УРСР від 22.08.1956р. №1173. (а.с. 12)
Вказану довідку видано на підставі наказів та штатному розкладу, табелю виходу на роботу, а також відомостей про заробітну плату.
Згідно довідки Державного виробничого підприємства "Дніпронерудпром" від 17.06.2016р. №2 позивач працював повний робочий день на Баглійській дільниці Дніпропетровського кар`єру ВО "Дніпронерудпром" з 20.09.1982р. по 27.03.1986р. за професією, посадою енергетика, що передбачено Списком №1 Розділу І підрозділу 2 позиції "б" постанови Ради Міністрів УРСР від 22.08.1956р. №1173. (а.с. 13)
При цьому у довідці зазначено, що особові картки Т-2, особові рахунки, відомості про нарахування заробітної плати по Баглійській дільниці Дніпропетровського кар`єру ВО "Дніпронерудпром" на підприємстві не збереглися відповідно до опису №1-ос справ з кадрових питань (особового складу) за 1961 - 2005 роки.
Відповідно до довідки Державного виробничого підприємства "Дніпронерудпром" від червня 2016 року позивача повідомлено про те, що відповідно до бухгалтерської документації, яка зберіглася на ДВП "Дніпронерудпром" позивач працював з 20.09.1982р. по 27.03.1986р. енергетиком Баглійської дільниці Дніпропетровського кар`єру відповідно до наказу від 14.09.1982р. №157-к про прийом на роботу та наказу від 27.03.1986р. про звільнення. (а.с. 25)
Крім того, у довідці вказано про неможливість надання довідки про нарахування позивачу заробітної плати, оскільки такі дані по Баглійській дільниці Дніпропетровського кар`єру відсутні на підприємстві, що підтверджується описом №1-ос справ з кадрових питань (особового складу).
Аналогічні відомості містяться у Акті перевірки факту пільгової роботи позивача від 08.07.2016р. ДВП "Дніпронерудпром". (а.с. 43 - 44)
Позивач, ІНФОРМАЦІЯ_1 , досягнувши 57-річного віку, 14.06.2016р. звернувся до Правобережного об`єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Дніпрі  із заявою про призначення йому пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №2 на підставі пункту «б» статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення». (а.с. 23)
Згідно рішення про результати розгляду заяви, оформленого протоколом №27 від 11.08.2016р., Комісією при ГУ ПФУ в Дніпропетровській області зараховано до пільгового стажу позивача період його роботи за Списком №2 з 09.09.2003р. по 22.12.2008р. на посаді газорятівником воєнізованого газорятувального пункту у ВАТ "Дніпропетровський лакофарбовий завод". (а.с. 9)
Крім того, судами встановлено, що відповідачем не зараховано до пільгового стажу позивача період його роботи енергетиком на Баглійському кар`єрі з 20.09.1982р. по 27.03.1986р. 
Вважаючи дії відповідача протиправними щодо відмови у зарахуванні до його пільгового стажу спірного періоду роботи, позивач звернувся до суду із даним позовом.
Задовольняючи позов, суд першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд, виходив з того, що спірний період роботи позивача підлягає зарахуванню до його пільгового стажу роботи, що в свою чергу дає останньому право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах на підставі пункту «б» статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення». 
При цьому суди виходили з того, що позивачем доведено факт перебування у період з 20.09.1982р. по 27.03.1986р. на посаді, віднесеної до Списку №2, а тому відмова відповідача щодо зарахування до пільгового стажу такого періоду його роботи, що стало підставою для відмови у призначенні пенсії на пільгових умовах, є протиправною
Крім того, суди виходили з безпідставності посилань відповідача на необхідність проведення атестації за вказаний період, оскільки для зарахування вказаного періоду роботи позивача до трудового стажу, що дає право на призначення пільгової пенсії за списком № 2, проведення атестації не є обов`язковою умовою.
З такими висновками судів першої та апеляційної інстанцій колегія суддів погоджується і вважає, що вони відповідають нормам матеріального та процесуального права і фактичним обставинам справи, а мотиви та доводи наведені у касаційній скарзі, висновки судів першої та апеляційної інстанцій не спростовують і є безпідставними з наступних мотивів та передбачених законом підстав.
Так, відповідно до пункту «б» статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення», тут і далі в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин, працівники,  зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими  і  важкими  умовами  праці,  -  за  Списком  №  2 виробництв,  робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів  України,  і  за результатами атестації  робочих  місць  - після досягнення 55 років і при стажі роботи  не  менше  30 років у чоловіків, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах, і не менше 25 років у жінок, з них не менше 10 років на зазначених роботах. 
Працівникам,  які  не  мають  стажу  роботи  із  шкідливими і важкими  умовами праці, передбаченого абзацом першим цього пункту, але мають не менше  половини  стажу  на  зазначених роботах, за наявності передбаченого загального стажу роботи пенсії за віком на пільгових  умовах  призначаються  із  зменшенням  пенсійного віку, встановленого  абзацом  першим  частини  першої  статті  26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", зокрема, чоловікам  - на 1 рік за кожні 2 роки 6 місяців такої роботи.
Згідно статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років та наявності страхового стажу не менше 15 років.
Згідно статті 62 цього Закону основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Відповідно до пункту 3 Порядку підтвердження наявності трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затв. постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993р. №637, за  відсутності  трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні  необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження  трудового  стажу приймаються довідки, виписки із наказів, особові рахунки  і  відомості  на  видачу  заробітної  плати, посвідчення,  характеристики,  письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх  виконання  та  інші  документи,  які  містять відомості про періоди роботи.
В ході розгляду справи судами встановлено факт роботи позивача на посаді енергетика з 20.09.1982р. по 27.03.1986р., внесеної до Списку №2, пільговий стаж з урахуванням включення до нього спірного періоду дає позивачу право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах на підставі пункту "б" статті 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення", а тому суди першої та апеляційної інстанцій обгрунтовано прийшли до висновку про задоволення позову.
Посилання відповідача в обґрунтування касаційної скарги на відсутність первинних даних про заробітну плату позивача за спірний період є безпідставними, оскільки відсутність окремих первинних документів на підприємстві не може бути підставою для позбавлення позивача права на призначення пенсії за віком на пільгових умовах при наявності в нього необхідного пільгового стажу, який підтверджується записами у трудовій книжці.
Крім того, як встановлено судами та підтверджується матеріалами справи, позивачем вживались заходи, спрямовані на отримання уточнюючої довідки щодо заробітної плати за цей період, однак з незалежних від нього причин така надана йому не була.
Посилання в обґрунтування касаційної скарги на непроведення атестації робочого місця позивача також є безпідставним, оскільки спірний період роботи позивача мав місце до 1992 року, що за правилами пункту 4.5 Порядку застосування Списків №1 і №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників при обчисленні стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах від 18.11.2005р. №383 виключає необхідність проведення атестації.
Крім того, Велика Палата Верховного Суду вирішуючи питання застосування норм матеріального права у правовідносинах, пов?язаних з проведенням атестації на підприємстві, дійшла висновків про те, що непроведення або несвоєчасне проведення атестації робочих місць власником підприємства не може бути підставою для відмови у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах. Відповідальність за непроведення або несвоєчасне проведення атестації робочих місць покладається на власника підприємства, а не працівника. При цьому контролюючу функцію у відносинах щодо проведення атестації робочих місць на підприємстві виконує держава в особі відповідних контролюючих органів, а не працівник. (постанова від 19.02.2019р. у справі № 520/15025/16-а)
Відповідно до частини 1 статті 350 КАС України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили неправильного застосування норм матеріального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.
Таким чином, оскільки при ухваленні судових рішень суди першої та апеляційної інстанцій правильно застосували норм матеріального права, порушень норм процесуального права не допустили, тому суд дійшов висновку про залишення касаційної скарги без задоволення, а судових рішень - без змін.
Керуючись статтями 345, 349, 350, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, 
п о с т а н о в и в :
Касаційну скаргу Правобережного об`єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Дніпрі залишити без задоволення, а постанову Ленінського районного суду м. Дніпра від 27.03.2017р. та ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 08.06.2017р. - без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.
Судді:                                                                                
О.П. Стародуб                                        
А.А. Єзеров
В.М. Кравчук