Ухвала
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
18 червня 2020 року
м. Київ
справа № 727/8054/19
провадження № 51-2229 ск 20
Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого           ОСОБА_1 ,
суддів                        ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , 
розглянувши касаційну скаргу захисника ОСОБА_4 , який діє в інтересах засудженого ОСОБА_5 , на вирок Шевченківського районного суду м. Чернівці від 30 вересня 2019 року та ухвалу Чернівецького апеляційного суду від 4 лютого 2020 року щодо ОСОБА_5 та ОСОБА_6 у кримінальному провадженні, дані про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за                                    № 12019260040000941,
встановив:
За вироком Шевченківського районного суду м. Чернівці від 30 вересня 2019 року
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,                               громадянина України, котрий народився у с. Верхня Криниця Василівського району Запорізької області, зареєстрований та проживає на АДРЕСА_1 , раніше не судимого,
засуджено за ч. 4 ст. 185 Кримінального кодексу України (далі – КК) та призначено покарання із застосуванням положень ст. 69 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 2 роки 6 місяців. 
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ,                               громадянина України, котрий народився у Запорізькій області, зареєстрований на АДРЕСА_2 ,  проживає на                               АДРЕСА_3 , раніше не судимого,
засуджено за ч. 4 ст. 185 КК та призначено покарання із застосуванням положень ст. 69 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 2 роки 6 місяців. 
Прийнято рішення щодо процесуальних витрат та речових доказів.
Згідно з вироком ОСОБА_5 та ОСОБА_6 визнано винуватими та засуджено за те, що вони 2 травня 2019 року,  о  3 годині 14 хвилин, за попередньою змовою, з метою таємного викрадення чужого майна, перебуваючи на АДРЕСА_4 , шляхом зламу вхідних дверей, проникли до магазину «Skytex» та таємно викрали з торгівельного залу та підсобного приміщення товарно-матеріальні цінності, а саме: мобільні телефони, планшетні персональні комп`ютери, наручні смарт-годинники та аксесуари до електронних пристроїв, заподіявши потерпілому ОСОБА_7 матеріальну шкоду на загальну суму                  427 234,29 грн. Після чого пішли з місця вчинення злочину та розпорядилися викраденим на власний розсуд.
Ухвалою Чернівецького апеляційного суду від 4 лютого 2020 року вирок місцевого суду залишено без зміни.
У касаційній скарзі захисник ОСОБА_4 , який діє в інтересах засудженого ОСОБА_5 посилаючись на неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого через суворість, просить судові рішення щодо ОСОБА_5 скасувати і призначити новий розгляд в суді першої інстанції. Вказує на неналежне врахування судами всіх обставин, що пом`якшують покарання та даних про особу винного. Виправлення засудженого вважає можливим без відбування покарання у виді позбавлення волі із застосування положень ст. 75 КК.
Перевіривши доводи, наведені в  касаційній скарзі, дослідивши додані до неї копії судових рішень, колегія суддів дійшла висновку, що у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити з огляду на таке.
Відповідно до касаційної скарги, захисник порушує питання про недотримання судом визначених законом вимог, які стосуються призначення покарання                             і пов`язані із суддівським розсудом (дискреційними повноваженнями).
Так, у ст. 65 КК визначено загальні засади призначення покарання, котрі наділяють суд правом вибору між альтернативами, кожна з яких є законною,  як однією із форм реалізації кримінальної відповідальності – призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування, завданням якої є виправлення та попередження нових злочинів. Ця функція за своєю правовою природою                                  є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання. Реалізація цієї функції становить правозастосовну інтелектуально-вольову діяльність суду, в рамках якої і приймається рішення про можливість виправлення засудженого без відбування покарання.
За змістом ст. 75 КК рішення про звільнення від відбування покарання                                 з випробуванням суд може прийняти лише у випадку, якщо при призначенні покарання певного виду і розміру, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання.    
Дискреційні повноваження суду визнаються і Європейським судом з прав людини, який у своїх рішеннях (справа «Довженко проти України») зазначає лише про необхідність визначення законності, обсягу, способів і меж застосування свободи оцінювання представниками судових органів, виходячи із відповідності таких повноважень суду принципу верховенства права. Це забезпечується, зокрема, відповідним обґрунтуванням обраного рішення в процесуальному документі суду тощо.
Як убачається зі змісту доданих до касаційної скарги копій судових рішень, вказаних вимог суд дотримався.
Обираючи ОСОБА_5 покарання, суд повною мірою врахував обставини, що пом`якшують покарання - визнання вини, щире каяття, сприяння слідству, відшкодування шкоди потерпілому, відсутність обставин, що його обтяжують,                      а також дані про особу винного, який раніше не судимий, характеризується позитивно, його молодий вік, та призначив засудженому ОСОБА_5 покарання за ч. 4 ст. 185 КК із застосуванням положень ст. 69 КК у виді позбавленням волі на строк 2 роки 6 місяців, яке є нижчим від найнижчої межі, встановленої в санкції  вказаної норми.
Разом з тим, врахувавши тяжкість вчиненого ОСОБА_5 умисного, корисливого злочину, який згідно зі ст. 12 КК є тяжким та вчинений за попередньою змовою, суд дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для звільнення ОСОБА_5 від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК.
Отже, враховуючи принципи індивідуалізації, співмірності заходу примусу характеру вчинених дій та конкретні обставини справи, призначене ОСОБА_5 покарання відповідає вимогам статей 50, 65 КК, є необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження вчинення ним нових злочинів.
Підстав вважати призначене покарання явно несправедливим через його суворість колегія суддів не вбачає. Відсутні такі підстави і в касаційній скарзі захисника ОСОБА_4 , оскільки він посилається на обставини, які вже були враховані судом при призначенні покарання, із застосуванням положень ст. 69 КК, а інших доводів про можливість виправлення засудженого ОСОБА_5 без ізоляції від суспільства із застосуванням положень ст. 75 КК, зі змісту касаційної скарги не вбачається.
Переглянувши вирок в апеляційному порядку, апеляційний суд дав належну оцінку доводам апеляційної скарги ОСОБА_5 в частині суворості призначеного покарання та з зазначенням докладних мотивів прийнятого рішення обґрунтовано залишив вирок без зміни.
Ухвала апеляційного суду достатньо мотивована та відповідає вимогам                 ст. 419 КПК.
Таким чином, оскільки з касаційної скарги захисника та копій судових рішень                  не вбачається підстав для задоволення касаційної скарги, то згідно з п. 2 ч. 2                 ст. 428 КПК у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити.
Враховуючи викладене і керуючись ч. 2 ст. 428 КПК, Суд
постановив:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою захисника ОСОБА_4 , який діє в інтересах засудженого ОСОБА_5 , на вирок Шевченківського районного суду м. Чернівці від 30 вересня 2019 року та ухвалу Чернівецького апеляційного суду від 4 лютого 2020 року щодо ОСОБА_5 та ОСОБА_6 .
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:
 
ОСОБА_1                                          ОСОБА_2                                           ОСОБА_3