ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 березня 2020 року	Львів	Справа № 460/3745/19 пров. № А/857/974/20	
Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді                                                  Коваля Р.Й.,
суддів                                                                       Гуляка В.В.,
                                                                                 Довгополова О.М.,
з участю секретаря судового засідання                Максим Х.Б.,  

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Львові апеляційну скаргу Львівського державного університету внутрішніх справ на ухвалу Рівненського окружного адміністративного суду від 20 грудня 2019 року (прийняту у м. Рівне суддею Жуковською Л.А.) про повернення позовної заяви в адміністративній справі № 460/3745/19 за позовом Львівського державного університету внутрішніх справ до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

                                                     В С Т А Н О В И В :

У листопаді 2019 року Львівський державний університет внутрішніх справ звернувся до Рівненського окружного адміністративного суду із вказаним позовом та просив стягнути з ОСОБА_1 заборгованість в сумі 19 168,83 грн.

Ухвалою Рівненського окружного адміністративного суду від 20 грудня 2019 року позовну заяву повернуто позивачу.
На обґрунтування цієї ухвали суд першої інстанції зазначив, що наведені у заяві про поновлення строку звернення до адміністративного суду обставини є неповажними, інших підстав для поновлення строку судом не встановлено, а тому позовна заява підлягає поверненню.

Не погодившись із цією ухвалою, її оскаржив Львівський державний університет внутрішніх справ, який вважає, що ухвала суду першої інстанції прийнята з неправильним застосуванням норм процесуального права та без урахування всіх обставин справи. Тому просив скасувати ухвалу суду першої інстанції і передати справу на розгляд суду першої інстанції.
Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує тим, що суд першої інстанції не взяв до уваги наведенні в заяві про поновлення строку аргументи про поважність пропуску строку для звернення до суду і виніс необґрунтоване рішення, чим позбавив його права на захист його інтересів в суді.
Зазначає, що наказом Головного управління Національної поліції в Рівненській області «По особовому складу» від 12.05.2017 № 98 о/с ОСОБА_1 звільнено зі служби в поліції в ОВС згідно із пунктом 6 частини першої статті 77 Закону України «Про Національну поліцію» у зв`язку з реалізацією дисциплінарного стягнення у виді звільнення зі служби. У день розірвання контракту у відповідача виникло зобов`язання щодо відшкодування витрат у зв`язку із його утриманням у закладі вищої освіти відповідно до умов контракту. Повідомлення про звільнення зі служби в поліції ОСОБА_1 надійшло до Львівського державного університету внутрішніх справ 06.06.2017.
На той час ця категорія справ розглядалася в порядку цивільного судочинства, тобто діяв загальний трирічний строк позовної давності. І порядок розгляду таких справ з цивільного на адміністративний змінила Велика Палата Верховного Суду своєю постановою від 12.12.2018 у справі № 804/285/16.
Звертає увагу, що презумпція знання законодавства поширюється тільки на закони та інші нормативно-правові акти і цьому випадку не може застосовуватись.
Крім того, суд першої інстанції не взяв до уваги те, що Львівський державний університет внутрішніх справ в ході досудового врегулювання спору надсилав відповідачу претензії, на які він у відповідь просив відтермінувати оплату заборгованості, при цьому покликався на розгляд судової справи, в якій оскаржував своє звільнення з поліції, що є важливим, оскільки при поновленні на службі в поліції стягнуті кошти підлягають поверненню.

У зв`язку з неявкою в судове засідання осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу відповідно до вимог частини четвертої статті 229 Кодексу адміністративного судочинства України (далі – КАС України) не здійснювалося. 
Також за приписами частини другої статті 313 КАС України неявка сторін, належним чином повідомлених про час та місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги у їх сукупності, колегія суддів дійшла переконання, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Суд першої інстанції, повертаючи позовну заяву, зазначив, що позивачем було пропущено строк звернення до адміністративного суду, а підстави, вказані ним у заяві про поновлення строку на апеляційне оскарження, були визнані судом неповажними.

Колегія суддів зазначає, що позивачем на виконання вимог ухвали Рівненського окружного адміністративного суду від 05 грудня 2019 року про залишення позовної заяви без руху було подано клопотання про поновлення строку звернення до суду.
За змістом цього клопотання, позивач просив визнати строк подання адміністративного позову пропущеним з поважних причин.
На обґрунтування поважності причин пропуску строку звернення до суду позивач зазначив, що 06.06.2017 до Львівського державного університету внутрішніх справ надійшло повідомлення про звільнення зі служби в поліції ОСОБА_1 . На той час, тобто до постанови Великої Палати Верховного Суду від 12.12.2018 у справі № 804/285/16 ця категорія справ розглядалася в порядку цивільного судочинства, тобто діяв загальний трирічний строк позовної давності.
Враховуючи наведене, Львівський державний університет внутрішніх справ звернувся до суду з позовом про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості в порядку цивільного судочинства, проте ухвалою Дубенського міськрайонного суду Рівненської області від 23.09.2019 у справі № 599/1760/19 було відмовлено у відкритті провадження за цим позовом та роз`яснено позивачу, що цей спір підлягає розгляду за правилами адміністративного судочинства.
Зазначив, що перебіг строку звернення до суду повинен розпочинатися з моменту, коли особа дізналася про те, що ця справа розглядається за правилами адміністративного судочинства, тобто з 23.09.2019.

Судом встановлено, що до прийняття рішення Великої Палати Верховного Суду від 12 грудня 2018 року щодо узагальнення нової практики існувала практика Верховного Суду України від 12 жовтня 2016 року (справа № 6-2154цс16) якою аналогічні спори розглядалися у порядку цивільного судочинства та строк позовної давності становив три роки. 
Проте, постановою Великої Палати Верховного Суду від 12 грудня 2018 року (справа № 804/285/16) вирішено відійти від попередньої практики, оскільки указані спори підлягають вирішенню у порядку адміністративного судочинства. 
При цьому Велика Палата Верховного Суду вказала, що спори щодо відшкодування вартості навчання особою, яка перебуває або перебувала на посадах, віднесених до державної або публічної служби, за позовом суб`єкта владних повноважень, підлягають вирішенню в порядку адміністративного судочинства як такі, що пов`язані з питаннями реалізації правового статусу особи, яка перебуває на посаді публічної служби, від моменту її прийняття на посаду і до звільнення з публічної служби, зокрема, й питаннями відповідальності за невиконання договору підготовки фахівця, що призвели до відшкодування фактичних витрат, пов`язаних з утриманням у навчальному закладі, навіть якщо подання відповідного позову про відшкодування витрат відбувається після її звільнення з державної служби.

Строк звернення до адміністративного суду визначений статтею 122 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), частиною п`ятою якої встановлено, що для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.
За приписами частини третьої вказаної статті такий строк, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Надаючи правову оцінку обставинам пропуску строку звернення до суду, суд апеляційної інстанції враховує, що причинами пропуску строку на подання адміністративного позову, які виникли до моменту, коли позивач дізнався про те, що ця справа розглядається за правилами адміністративного судочинства, тобто до постановлення ухвали Дубенського міськрайонного суду Рівненської області від 23.09.2019 у справі № 599/1760/19 є об`єктивно непереборними і не залежать від волевиявлення позивача.

А тому, колегія суддів апеляційного суду вважає, що початок перебігу строку звернення до суду необхідно рахувати з 23.09.2019.

Враховуючи дату звернення до суду (день подання позову на пошту) - 28.11.2019, колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку, що позивачем пропущено місячний строк звернення до суду і не наведено жодних обгрунтованих доводів, які б перешкоджали йому звернутися до адміністративного суду в межах цього строку. 

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у постановах від 10 жовтня 2019 року по справі №140/721/19 та від 30 вересня 2019 року по справі № 340/685/19.

Відповідно до частини п`ятої статті 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Наслідки пропущення строків звернення до адміністративного суду встановлені статтею 123 КАС України, відповідно до частин першої та другої якої, у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку.
Якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву.

Відповідно до пункту 9 частини четвертої статті 169 КАС України позовна заява повертається позивачеві у випадках, передбачених частиною другою статті 123 цього Кодексу.

Отже, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про повернення позовної заяви, оскільки висновки суду першої інстанції про наявність підстав для повернення позовної заяви є обґрунтованими та такими, що узгоджуються з вимогами процесуального законодавства, відповідають дійсним обставинам справи, при тому, що належних обґрунтувань обставин та доказів, на підтвердження поважності причин пропуску строку звернення до суду з цим позовом позивачем не наведено та не доведено.

Статтею 316 КАС України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду – без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З урахуванням викладеного, ухвала суду першої інстанції є законною, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, тому підстави для скасування чи зміни ухвали суду першої інстанції відсутні.

Керуючись ст.ст. 229, 243, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

                                              П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Львівського державного університету внутрішніх справ залишити без задоволення, а ухвалу Рівненського окружного адміністративного суду від 20 грудня 2019 року про повернення позовної заяви в справі № 460/3745/19 – без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. 

Головуючий суддя	 	Р. Й. Коваль 	
судді	 	В. В. Гуляк 	
 	 	О. М. Довгополов 	
Постанова складена у повному обсязі 13 березня 2020 року.