П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И

26 березня 2020 р.	м. Одеса	Справа № 400/2482/19	

Місце ухвалення рішення суду 1 інстанції:
м. Миколаїв;
Дата складання повного тексту рішення суду 1 інстанції:
25.11.2019 року;
Головуючий в 1 інстанції: Мельник О.М.
               П`ятий апеляційний адміністративний суд в складі колегії:
                          Головуючого судді – Єщенка О.В.
                           суддів                      – Димерлія О.О.
                                                            – Танасогло Т.М.

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 25 листопада 2019 року по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області про визнання дій та бездіяльності протиправними, зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_1 звернувся до суду першої інстанції з позовом, в якому просив визнати протиправною діяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській щодо розрахунку з 04.2012 року пенсії у розмірі, нижчому за встановлений чинним пенсійним законодавством, скасувати розрахунок від 29.08.2018 року №3134-с-07 та зобов`язати Управління провести розрахунок пенсії з 04.2012 року, скориставшись для перерахунку сумою грошового забезпечення в сумі 2950,50 грн., з проведенням індексації та компенсації втрати частини доходів; визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській щодо не проведення автоматичного встановленого постановою КМУ №103 перерахунку, який мав відбутись з 01.2018 року, зобов`язати Управління здійснити нарахування пенсії у розмірі відповідно до діючого законодавства, застосувавши нову довідку про розмір грошового забезпечення, з проведенням індексації та компенсації втрати частини доходів.
В обґрунтування позову зазначено, що  на виконання судового рішення, яке набрало законної сили в іншій справі, органом пенсійного фонду поновлено позивачу виплату пенсії, призначеної за вислугу років відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб". Однак, під час нарахування пенсії відповідачем невірно застосовано розмір грошового забезпечення та не проведено перерахунок пенсії на підставі постанови Кабінету Міністрів України «Про перерахунок пенсій особам, які звільнені з військової служби, та деяким іншим категоріям осіб» від 21.02.2018 року №103. Вказані обставини свідчать про порушення відповідачем гарантованих позивачу прав на належне пенсійне забезпечення, у зв`язку із чим він вимушений звернутись до суду із цим позовом та ставити питання про зобов`язання суб`єкта владних повноважень провести перерахунок пенсії в судовому порядку із виплатою індексації та компенсації втрати частину доходу.
Рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 25 листопада 2019 року адміністративний позов задоволено частково. Суд зобов`язав Головне управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області провести ОСОБА_1 перерахунок пенсії за вислугу років, відповідно до норм Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" з 01.01.2018 року. В задоволенні решти позовних вимог суд відмовив.
Вирішуючи спір по суті, суд першої інстанції виходив з того, що постановою Кабінету Міністрів України «Про перерахунок пенсій особам, які звільнені з військової служби, та деяким іншим категоріям осіб» від 21.02.2018 року №103 визначено перерахувати пенсії, призначені згідно із Законом №2262 до 1 березня 2018 року з урахуванням розміру окладу за посадою, військовим (спеціальним ) званням, відсоткової надбавки за вислугу років за відповідною або аналогічною посадою, яку особа займала на дату звільнення із служби, що визначені станом на 1 березня 2018 р. відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 року №704 "Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб". Оскільки вказаного обов`язку органом пенсійного фонду не виконано, суд першої інстанції дійшов висновку про зобов`язання суб`єкта владних повноважень вчинити ці дії в судовому порядку.
Водночас, суд першої інстанції зазначив, що питання розміру пенсії вирішується органом Пенсійного фонду України на підставі наявних відомостей про грошове забезпечення пенсіонера, а тому є необґрунтованими доводи позивача про допущення порушень органом пенсійного фонду під час розрахунку та виплати пенсії.
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування обставин справи просить змінити судове рішення, зобов`язавши Управління провести розрахунок пенсії з квітня 2012 року із використанням для перерахунку пенсії грошове забезпечення у сумі 2 950,5 грн., з проведенням індексації та компенсації втрати частини доходів, визнавши протиправними дії Управління щодо розрахунку пенсії з квітня 2012 року у розмірі, нижчому за встановлений чинним пенсійним законодавством та скасувати розрахунок від 29.08.2018 року №3134-с-07 із зобов`язанням Управління провести розрахунок пенсії з квітня 2012 року, скориставшись для перерахунку сумою грошового забезпечення у розмірі 2 950,5 грн. з проведенням індексації та компенсації втрати частини доходів.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначено, що судом першої інстанції помилково не враховано ту обставину, що розрахунок пенсії позивача мав бути проведений у зв`язку із постановою «Про збільшення розмірів пенсій, призначених відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 23.04.2012 року №355 з урахуванням грошового забезпечення, визначеного у Довідці військового комісаріату від 17.10.2012 року №ЮН 27792/903. Не застосування правильного показника грошового забезпечення призвело до виплати позивачу пенсії у меншому розміру ніж встановлено чинним законодавством. Вказані обставини безумовно свідчать про наявність підстав для задоволення наведених позовних вимог із нарахуванням індексації та компенсації втрати частини доходу.
Оскільки сторони були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, що підтверджується повідомленнями про вручення судових повісток, проте в судове засідання вони не з`явились, від представника позивача надійшло клопотання про розгляд справи без його участі, з огляду на достатність доказів для вирішення справи за наявними матеріалами, апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження відповідно до вимог п. 2 ч. 1 ст. 311 КАС України.
Судом першої інстанції встановлено та як вбачається з матеріалів справи, постановою Заводського районного суду м. Миколаєва від 9 лютого 2012 року, залишеною без змін ухвалою Одеського апеляційного адміністративного суду від 21 серпня 2012 року по справі №1412/427/12, визнано незаконним рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області від 24.05.2011 року №41 про відмову ОСОБА_1 поновити виплату пенсії незаконним. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області прийняти рішення про поновлення виплати ОСОБА_1 пенсії за вислугу років на підставах, визначених пенсійним законодавством з 16 травня 2011 року. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області здійснити нарахування та виплату ОСОБА_1 пенсії за вислугу років на підставах, визначених пенсійним законодавством з 16 травня 2011 року.
На виконання вказаного судового рішення Головним управлінням Пенсійного фонду України в Миколаївській області з 26.10.2012 року поновлено позивачу виплату пенсії за вислугу років, призначену відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб".
Згідно відповідного протоколу, пенсія позивачу виплачується у розмірі 68% від грошового забезпечення у розмірі 2 270,5 грн., а саме у сумі 1 543,94 грн. та з урахуванням підвищення до пенсії згідно постанови КМУ від 23.04.2012 року №355 у розмірі 355,11 грн., всього розмір пенсії склав у сумі 1 899,05 грн.
Так, на виконання вимог пенсійного законодавства Миколаївським обласним військовим комісаріатом направлено Управлінню Довідку від 17.10.2012 року №ЮН27792/904 про розмір грошового забезпечення, а саме у сумі 2 270,5 грн., складену на виконання постанови Кабінету Міністрів України від 07.11.2007 року №1294.
Також, згідно Довідки від 17.10.2012 року №ЮН27792/903, направлену Управлінню Миколаївським обласним військовим комісаріатом на виконання вимог постанови Кабінету Міністрів України від 23.04.2012 року №355, розмір грошового забезпечення позивача склав 2 950,5 грн.
Водночас, не погоджуючись із розрахунком пенсії, позивач звернувся до суду із цим позовом, в якому ставиться питання про зобов`язання відповідача привести виплату пенсії у відповідність до норм законодавства. 
Дослідивши матеріали справи, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Умови, норми і порядок пенсійного забезпечення громадян України із числа осіб, які перебували на військовій службі, службі в органах внутрішніх справ, осіб начальницького і рядового складу Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, державній пожежній охороні, Державній службі спеціального зв`язку та захисту інформації України, органах і підрозділах цивільного захисту, податковій міліції чи Державній кримінально-виконавчій службі України, та деяких інших осіб, визначає Закон України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 09.04.1992 року №2262-XII.
Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 43 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 09.04.1992 року №2262-XII (в редакції, яка діяла на час призначення позивачу пенсії) пенсії, які призначаються відповідно до цього Закону військовослужбовцям строкової служби та членам їх сімей, обчислюються за встановленими нормами у процентах до середньомісячного заробітку, що його одержували військовослужбовці до призову на військову службу чи після звільнення з військової служби до звернення за пенсією, або до середньомісячного грошового забезпечення, одержуваного військовослужбовцями в період проходження військової служби за контрактом. При цьому середньомісячний заробіток (грошове забезпечення) для обчислення їм пенсій визначається у порядку, встановленому Законом України "Про пенсійне забезпечення".
Пенсії особам офіцерського складу, прапорщикам і мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ та членам їх сімей обчислюються з грошового забезпечення цих військовослужбовців, осіб начальницького і рядового складу. При цьому для обчислення їм пенсій враховуються відповідні оклади за посадою, військовим чи спеціальним званням, процентна надбавка за вислугу років, надбавки за вчене звання і вчену ступінь, кваліфікацію і умови служби у порядку і розмірах, що визначаються Кабінетом Міністрів України.
Відповідно до ч. 3 ст. 43 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 09.04.1992 року №2262-XII (в редакції, яка діє на час звернення позивача із заявою про перерахунок пенсії) пенсії особам офіцерського складу, прапорщикам і мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам, які мають право на пенсію за цим Законом, та членам їх сімей обчислюються з розміру грошового забезпечення, враховуючи відповідні оклади за посадою, військовим (спеціальним) званням, процентну надбавку за вислугу років, щомісячні додаткові види грошового забезпечення (надбавки, доплати, підвищення) та премії в розмірах, установлених законодавством, з якого було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Водночас, колегія суддів враховує, що відповідно до ч.ч. 1, 2, 3 ст. 63 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 09.04.1992 року №2262-XII (в редакції, яка діяла на момент виникнення спірних правовідносин) перерахунок раніше призначених пенсій військовослужбовцям, особам, які мають право на пенсію за цим Законом, та членам їх сімей у зв`язку із введенням в дію цього Закону провадиться за документами, що є у пенсійній справі, а також додатковими документами, поданими пенсіонерами на час перерахунку.
Якщо пенсіонер згодом подасть додаткові документи, які дають право на подальше підвищення пенсії, то пенсія перераховується за нормами цього Закону. При цьому перерахунок провадиться за минулий час, але не більш як за 12 місяців з дня подання додаткових документів і не раніше, ніж з дня введення в дію цього Закону.
Усі призначені за цим Законом пенсії підлягають перерахунку у зв`язку зі зміною розміру хоча б одного з видів грошового забезпечення відповідних категорій військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, або у зв`язку із введенням для зазначених категорій осіб нових щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (надбавок, доплат, підвищень) та премій у розмірах, встановлених законодавством. Перерахунок пенсій здійснюється на момент виникнення права на перерахунок пенсій і провадиться у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, у строки, передбачені частиною другою статті 51 цього Закону. 
Відповідно до ч. 2 ст. 51 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 09.04.1992 року №2262-XII, перерахунок пенсій, призначених особам офіцерського складу, прапорщикам і мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам, які мають право на пенсію за цим Законом та членам їх сімей, провадиться з першого числа місяця, що йде за місяцем, в якому настали обставини, що тягнуть за собою зміну розміру пенсії, якщо при цьому пенсіонер набув права на підвищення пенсії, різницю в пенсії за минулий час може бути виплачено йому не більш як за 12 місяців.
Аналіз наведених правових норм показав, що підставою для проведення перерахунку пенсій особам, які мають право на пенсійне забезпечення або одержують пенсію на умовах Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» є фактична зміна розміру хоча б одного з видів грошового забезпечення відповідних категорій військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, проведена на підставі рішення суб`єкта владних повноважень, наділеного правом встановлювати чи змінювати види грошового забезпечення військовослужбовців.
Разом з цим, Кабінетом Міністрів України 23.04.2012 року прийнято Постанову «Про збільшення розмірів пенсій, призначених відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» №355.
Пунктом 1 Постанови від 23.04.2012 року №355 (в редакції, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин) установлено з 1 липня 2012 р. підвищення до пенсій, призначених до зазначеної дати відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», крім пенсій, призначених військовослужбовцям строкової служби та членам їх сімей, у розмірі 11 відсотків пенсій, обчислених відповідно до статей 13, 21 і 36 Закону, збільшивши його з 1 вересня 2012 р. до 23 відсотків та з 1 січня 2013 р. до 35 відсотків.
Абзацом 2 п. 1 Постанови від 23.04.2012 року №355 визначено, що розміри перерахованих пенсій не можуть перевищувати розміри пенсій, обчислених відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», виходячи з грошового забезпечення, встановленого постановою Кабінету Міністрів України від 07.11.2007 року №1294 «Про упорядкування структури та умов грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу» за відповідними посадами військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу станом на 01.04.2012 року.
Згідно із п. 2 Постанови від 23.04.2012 року №355 Міністерству оборони, Міністерству внутрішніх справ, Міністерству інфраструктури, Міністерству надзвичайних ситуацій, Службі безпеки, Службі зовнішньої розвідки, Адміністрації Державної прикордонної служби, Адміністрації Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації, Державній пенітенціарній службі, Управлінню державної охорони після набрання чинності цією постановою забезпечити оформлення та подання до органів Пенсійного фонду України довідок про розмір грошового забезпечення, визначеного відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 7 листопада 2007 р. № 1294 «Про упорядкування структури та умов грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» (Офіційний вісник України, 2007 р., N 86, ст. 3148; 2010 р., N 9, ст. 454), станом на 1 квітня 2012 р. у порядку, встановленому постановою Кабінету Міністрів України від 13 лютого 2008 р. № 45 «Про затвердження Порядку проведення перерахунку пенсій, призначених відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», та внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 17 липня 1992 р. № 393» (Офіційний вісник України, 2008 р., № 12, ст. 301).
Отже, перерахунок пенсії у зв`язку із встановленим підвищенням органами Пенсійного фонду України здійснюється на підставі довідок про грошове забезпечення, виданих уповноваженими органами, станом на 01.04.2012 року.
Також, колегія суддів враховує те, що установлення актом центрального органу виконавчої влади підвищення до пенсії не є зміною грошового забезпечення відповідних категорій військовослужбовців.
Отже, оскільки під час перерахунку позивачу пенсії Управління діяло на підставі, в межах повноважень і згідно чинного законодавства, з урахуванням наявних даних про грошове забезпечення позивача, колегія суддів вважає вірним висновок суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення вказаних позовних вимог.
Водночас, відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 255 КАС України (в редакції, яка діяла на момент ухвалення судового рішення по справі №1412/427/12) постанова або ухвала суду, яка набрала законної сили, є обов`язковою для осіб, які беруть участь у справі, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України.
Вказані положення адміністративного процесуального законодавства кореспондуються і з приписами ст. 370 КАС України (в редакції, яка діє на момент звернення із цим позовом).
Разом з цим, відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 267 КАС України (в редакції, яка діяла на момент ухвалення вищевказаного судового рішення) суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, має право зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.
За наслідками розгляду звіту суб`єкта владних повноважень про виконання постанови суду або в разі неподання такого звіту суддя своєю ухвалою може встановити новий строк подання звіту, накласти на керівника суб`єкта владних повноважень, відповідального за виконання постанови, штраф у розмірі від десяти до тридцяти мінімальних заробітних плат.
Згідно з ч. 8 цієї статті сплата штрафу не звільняє від обов`язку виконати постанову суду і подати звіт про її виконання. Повторне невиконання цього обов`язку тягне за собою застосування наслідків, установлених частинами першою і другою цієї статті, але розмір нового штрафу при цьому збільшується на суму штрафу, який було або мало бути сплачено за попередньою ухвалою.
Відповідно до ч. 9 ст. 267 КАС України (в редакції, яка діяла на момент ухвалення вищевказаного судового рішення) особа-позивач, на користь якої ухвалено постанову суду, має право подати до суду першої інстанції заяву про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання такої постанови суду або порушення прав позивача, підтверджених такою постановою суду.
Аналогічні за суттю положення містять статті 382, 383 КАС у чинній редакції.
У Рішенні від 13 грудня 2011 року № 17-рп/2011 Конституційний Суд України зазначив, що «положення статті 267 КАС визначають порядок здійснення судового контролю за виконанням судових рішень в адміністративних справах, тобто спрямовані на забезпечення виконання рішень суду.
Механізм ефективного судового захисту обумовлює у необхідних випадках застосування процедури примусового виконання рішень суду. Конституційний Суд України у Рішенні від 30 січня 2003 року № 3-рп/2003 у справі про розгляд судом окремих постанов слідчого та прокурора зауважив, що «правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах» (абзац десятий пункту 9 мотивувальної частини).
У Рішенні від 30 червня 2009 року №16-рп/2009 Конституційний Суд України зазначив, що метою судового контролю є своєчасне забезпечення захисту та охорони прав і свобод людини і громадянина, та наголосив, що виконання всіма суб`єктами правовідносин приписів, викладених у рішеннях суду, які набрали законної сили, утверджує авторитет держави як правової (абзац перший підпункту 3.2 пункту 3, абзац другий пункту 4 мотивувальної частини).
Європейський суд з прав людини у рішенні від 7 травня 2002 року у справі «Бурдов проти Росії» визначив, що у контексті статті 6 Конвенції виконання судового рішення, прийнятого будь-яким судом, має розглядатися як складова «судового розгляду».
З огляду на це посилення судового контролю за виконанням судових рішень та наділення суду з цією метою правом накладати штрафні санкції є заходом для забезпечення конституційного права громадян на судовий захист».
Апеляційний суд звертає увагу, що зазначені правові норми КАС України мають на меті забезпечення належного виконання судового рішення. Підставами їх застосування є саме невиконання судового рішення, ухваленого на користь особи-позивача та обставини, що свідчать про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, пов`язаних з невиконанням судового рішення в цій справі.
Наявність у КАС України спеціальних норм, спрямованих на забезпечення належного виконання судового рішення, виключає можливість застосування загального судового порядку захисту прав та інтересів стягувача шляхом подання позову. Судовий контроль за виконанням судового рішення здійснюється в порядку, передбаченому вищенаведеними приписами адміністративного процесуального законодавства, яке не передбачає можливості подання окремого позову, предметом якого є спонукання відповідача до виконання судового рішення.
Враховуючи встановлені в цій справі обставини, колегія суддів вважає за необхідне звернути увагу на те, що звернення із цим позовом до суду по суті стосується виконання відповідачем судового рішення по справі №1412/427/12.
Вказаним судовим рішенням вже вирішено питання про нарахування позивачу пенсії. Це рішення набрало законної сили, є чинним та виконаним відповідачем.
Отже, правовідносини у цій справі не є спірними, а наступним є порядок виконання органом пенсійного фонду судового рішення та оцінка дій суб`єкта владних повноважень, вчинених у зв`язку із покладенням на нього судом певного обов`язку.
Проте питання, які виникають у зв`язку з виконанням судового рішення в одній справі не можуть становити окремий/самостійний предмет спору в іншій справі, адже в такий спосіб фактично нівелюється авторитет судового рішення, яке набрало законної сили.
Реалізація судового рішення є продовженням судового розгляду справи, що з урахуванням наведеного вище дає підстави вважати, що ця стадія не може становити окреме/самостійне позовне провадження.
Обставини, які зумовили звернення із цим позовом до суду, можуть бути предметом судового контролю, який за суттю і призначенням відрізняється від позовного провадження. Процесуальний закон (в попередній і в чинній редакції) визначає три способи здійснення судового контролю: зобов`язання суб`єкта владних повноважень надати звіт про виконання судового рішення; накладення штрафу за невиконання судового рішення; визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання такої постанови суду або порушення прав позивача, підтверджених такою постановою суду.
Аналогічна правова позиція щодо застосування норм адміністративного процесуального законодавства наведена у постановах Верховного Суду від 22 січня 2020 року по справі №183/3012/16(2-а/183/106/16), від 24.02.2020 року по справі №818/1102/18.
Враховуючи наведене, оскільки висновки суду першої інстанції про відмову у задоволенні позовних вимог є правильними, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції відповідно до ст. 316 КАС України підлягає залишенню без змін.
Керуючись ст.ст. 139, 308, 311, п. 1 ч. 1 ст. 315, 316, 321, 322, 325 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 – залишити без задоволення.
Рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 25 листопада 2019 року - залишити без змін. 
Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її прийняття, але може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

        Головуючий-суддя:                                                                О.В. Єщенко  
         
         Судді:                                                                                       О.О. Димерлій  
                                                                                                             
                                                                                                            Т.М. Танасогло