КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

 

Справа №759/6680/14                                                                          Головуючий у І інстанції Ул`яновська О.В.
Провадження №22-ц/824/906/2020                                                      Головуючий у 2 інстанції Голуб С.А.
П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
 
11 березня 2020 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Київського апеляційного суду у складі:
судді-доповідача                                          Голуб С.А.,  
           суддів:                                                            Ігнатченко Н.В., Таргоній Д.О., 
            за участі секретаря судового засідання     Сакалоша Б.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду в м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Святошинського районного суду м. Київ від 19 листопада 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» в особі Київської регіональної дирекції Акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль», Відділу державної виконавчої служби Святошинського районного управління юстиції м Києва, приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Верповської Олени Володимирівни про визнання недійсним свідоцтва, дублікату свідоцтва, постанови про передачу майна, акту державного виконавця про передачу майна,
 
ВСТАНОВИЛА:
 
У квітні 2014 року позивач звернувся до суду першої інстанції з вказаним позовом, посилаючись на те, що 09 жовтня 2008 року між позивачем та АТ «Райффайзен Банк Аваль» укладено кредитний договір №22033131904, відповідно до умов якого ним отримано кредит на суму 99960 дол. США.
На підставі рішення суду від 30 листопада 2010 року вказаний кредитний договір розірвано, стягнуто на користь банку 1016110 грн. 41 коп.
У ході проведення виконавчих дій при примусовому виконанні рішення суду, реалізовано та виставлено на торги належну на праві власності позивачу квартиру АДРЕСА_1 , переможцем якої визнано АТ «Райффайзен Банк Аваль».
На підставі свідоцтва від 27 червня 2012 року, банк набув право власності на вказану квартиру. Вказане свідоцтво видане на підставі постанови про передачу майна та акту державного виконавця від 23 травня 2012 року.
26 березня 2013 року банком здійснено реєстрацію права власності на квартиру. В подальшому, приватним нотаріусом 04 січня 2017 року було видано дублікат свідоцтва на квартиру.
Позивач вважає, що зазначені вище документи є недійсними, з огляду на те, що процедура передачі майна стягувачу в рахунок погашення боргу у власність банку здійснена з порушенням порядку проведення прилюдних торгів, визначеного Тимчасовим положенням про порядок проведення прилюдних торгів з реалізації арештованого майна, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 27 жовтня 1999 року №68/5 та Закону України «Про виконавче провадження».
Зокрема, виконавча служба не здійснила таких виконавчих дій, як звернення на кошти, пошук іншого майна (автомобілі, земельні ділянки, дачні будинки), на яке першочергово можливо звернути стягнення. Державний виконавець, виконуючи рішення суду про стягнення коштів, керувався Законом України «Про іпотеку» та здійснив звернення стягнення на майно за відсутності на це законних підстав. При цьому спосіб реалізації такого предмету іпотеки відсутній.
Також порушений порядок проведення прилюдних торгів, аукціон з продажу квартири тричі не відбувся, а тому майно повинно було бути знятим з аукціону, про що повідомляється стягувач та боржник, і лише після цього банк має право залишити за собою нереалізоване майно. Проте, вказаних дій проведено не було. Більш того, виконавча служба не уцінила квартиру на 50%, не провела повторних публічних торгів зі зниженою ціною та не здійснила повторну незалежну експертну оцінку майна. Замість цього здійснено передачу майна стягувачу, що є порушенням закону в частині визнання торгів такими, що не відбулися. На момент реєстрації квартири за Банком існувало обтяження, заборони знято не було. У результаті зазначених дій родина позивача залишилась без житла.
На підставі викладеного та з урахуванням уточнених позовних вимог, ОСОБА_1 просив суд першої інстанції визнати недійсним свідоцтво, посвідчене 27 червня 2012 року приватним нотаріусом Київського нотаріального округу Верповською О.В., зареєстрованого в реєстрі за №5167, дублікат свідоцтва, серія та номер 16, виданий 04 січня 2017 року, посвідчений приватним нотаріусом, визнати недійсним постанову про передачу майна стягувачу в рахунок погашення боргу у ВП №29081938 від 23 травня 2012 року, виданої ДВС Святошинського РУЮ у м. Києві та акт державного виконавця про передачу майна стягувачу від 23 травня 2012 року.
Рішенням Святошинського районного суду м. Київ від 19 листопада 2019 року в задоволенні позову відмовленою.
Не погоджуючись з таким рішенням суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.
В доводах апеляційної скарги ОСОБА_1 зазначає, що після повернення справи на новий розгляд, суд першої інстанції повинен був встановити (дослідити) ті обставини, що не досліджувалися та дати відповідну правову оцінку доводам і запереченням сторін.
Первинна позовна заява подавалася 16 квітня 2014 року. Станом на дату винесення рішення (19 листопада 2019 року) змінилися фактичні обставини справи, а саме 04 січня 2017 року приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Верповська Олена Володимирівна видала дублікат Свідоцтва. На підставі дублікату Відповідач - АТ «Райффайзен Банк Аваль» здійснило державну реєстрацію права власності за собою на вищевказану квартиру.
Державна реєстрація права власності була оскаржена в адміністративному суді та відповідно скасована. Копія рішення Окружного адміністративного суду міста Києва та Шостого апеляційного адміністративного суду по справі №826/14156/17 містяться в матеріалах справи.
Саме з цих підстав позивачем була подана в січні 2019 року заява про зміну позовних
вимог.
В своїй позовній заяві (з урахуванням заяви про зміну позовних вимог) позивач чітко посилається на норми чинного законодавства (діючі на час вчинення дій, проведення торгів), які були порушені. 
Зокрема, державний виконавець в порушення ст. 62 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції, що діяла на той час) передчасно зняв з аукціону квартиру та повідомив Банк (стягувача), що торги не відбулися.
Так, в пункті 6 статті 62 даного Закону також сказано, що у разі якщо в місячний строк з дня проведення повторної уцінки майно не реалізовано на прилюдних торгах, аукціонах або на комісійних умовах, державний виконавець повідомляє про це стягувачу і пропонує йому вирішити питання про залишення за собою нереалізованого майна, крім майна, конфіскованого за рішенням суду.
Тобто, якщо аукціон не відбувся тричі (аукціон продажі майна за первісною ціною (100% вартості) та два аукціони за уціненою ціною відповідно 30% та 50%), то майно має бути знятим з аукціону, про що має повідомлятися державний виконавець, останній має повідомити про цю обставину стягувачу та боржнику. І тільки після цього стягувач (банк) має право залишити за собою нереалізоване майно.
Також не була проведена повторна незалежна експертна оцінка квартири, так як відповідно до п. 5 ст.58 Закону України «Про виконавче провадження» звіт про оцінку майна у виконавчому провадженні вважається чинним протягом шести місяців з дня його підписання суб`єктом оціночної діяльності - суб`єктом господарювання. Після закінчення цього строку оцінка майна проводиться повторно. Термін дії незалежної експертної оцінки закінчився 24 травня 2012 року.
Заявка на реалізацію квартири була складена без наявного технічного паспорту на квартиру, який знаходиться у позивача до цього часу, що є також порушенням Тимчасового положення про порядок проведення прилюдних торгів.
Окрім того, судом першої інстанції не надано правової оцінки рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва та Шостого апеляційного адміністративного суду по справі №826/14156/17, якими було скасовано державну реєстрацію права власності за Банком, так як з 05 жовтня 2011 року і до цього часу існує обтяження - оголошено заборону на відчуження всього нерухомого майна ОСОБА_1 на підставі Постанови ВДВС Святошинського РУЮ у м. Києві.
На підставі викладеного в апеляційній скарзі, ОСОБА_1 просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.
В порядку визначеному ст. 360 ЦПК України та в межах строку наданого Київським апеляційним судом відзив на адресу суду апеляційної інстанції не надходив. Відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.
Вивчивши матеріали справи, доводи викладені в апеляційній скарзі, колегія суддів доходить висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з урахуванням наступних підстав.
            Судом першої інстанції встановлено, що рішенням Святошинського районного суду м.Києва від 30 листопада 2010 року позов ПАТ «Райффайзен Банк аваль» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, звернення стягнення на предмет іпотеки і розірвання кредитного договору задоволено частково. Розірвано кредитний договір №22033131904 від 09 жовтня 2008 року, укладений між ВАТ «Райффайзен Банк аваль» та ОСОБА_1 . Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» суму боргу в розмірі 1014290 грн. 41 коп. та 1820 грн. судових витрат, а всього 1016110 грн 41 коп. В іншій частині позовних вимог відмовлено.
25 травня 2011 року Святошинським районним судом м. Києва на виконання зазначеного рішення суду видано виконавчий лист (а.с. 8, т. 1).
05 листопада 2011 року Відділом державної виконавчої служби Святошинського районного у м. Києві управління юстиції за заявою банку відкрито виконавче провадження по стягненню заборгованості з ОСОБА_1 .
У ході проведення виконавчих дій за виконавчим провадженням ВДВС Святошинського РУЮ у м. Києві арештовано та передано на реалізацію майно боржника, а саме, однокімнатну квартиру АДРЕСА_1 .
Перші прилюдні торги з реалізації арештованого нерухомого майна - квартири АДРЕСА_1 за стартовою ціною 733879 грн. 00 коп., не відбулися.
Призначені на 27 квітня 2012 року повторні торги з примусової реалізації зазначеної квартири, стартова ціна якого складала 587103 грн. 20 коп., також не відбулися.
15 травня 2012 ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» звернулося до ВДВС Святошинського РУЮ у м. Києві із заявою про придбання квартири за початковою ціною 733879 грн. 00 коп.
23 травня 2012 державним виконавцем Відділу державної виконавчої служби Святошинського районного у м. Києві винесено постанову серії ВП №29081938 про передачу майна стягувачу ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» у рахунок погашення боргу ОСОБА_1 за ціною 733879 грн. 00 коп. (а.с. 11, т. 1).
За фактом такої передачі державним виконавцем складено акт від 23 травня 2012 року (а.с. 63, т. 1).
27 червня 2012 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Верповською О.В. на підставі постанови про передачу майна стягувачу в рахунок погашення боргу ВП №29081938 від 23 травня 2012 року та акту державного виконавця про передачу майна стягувачу, затвердженого в.о. начальника Відділу державної виконавчої служби Святошинського РУЮ у м. Києві від 23 травня 2012 видано свідоцтво, відповідно до якого зазначена квартира на праві власності належить ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» в особі Київської регіональної дирекції (а.с. 28, т. 1).
26 березня 2013 року державним реєстратором здійснено реєстрацію права власності на квартиру АДРЕСА_1 за Київською регіональною дирекцією ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» на підставі дублікату свідоцтва, серія та номер НОМЕР_1 від 04 січня 2017 року, виданого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Верповською О.В. При цьому, відсутні відомості про державну реєстрацію іншого речового права, іпотеки, обтяжень (а.с. 190, т. 2).
Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, відсутні правові підстави та докази вважати, що порушений порядок передачі стягувачу в рахунок погашення боргу у власність банку, та не встановлено порушення прав і законних інтересів особи, яка їх оспорює, а досліджена в судовому засіданні процедура прилюдних торгів була проведена у відповідності до вимог Закону України «Про виконавче провадження» та Тимчасового положення про порядок проведення прилюдних торгів з реалізації арештованого нерухомого майна.
Повно та всебічно дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з такого.
            Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконавче провадження», в редакції, яка діяла на момент звернення до суду з позовом, примусове виконання рішень здійснюється державною виконавчою службою на підставі виконавчих документів, визначених цим Законом. Відповідно до цього Закону підлягають виконанню державною виконавчою службою виконавчі листи, що видаються судами, і накази господарських судів, у тому числі на підставі рішень третейського суду та рішень Міжнародного комерційного арбітражного суду при Торгово-промисловій палаті і Морської арбітражної комісії при Торгово-промисловій палаті.
            Відповідно до ст. 32 цього ж Закону заходами примусового виконання рішень є: 1) звернення стягнення на кошти та інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб; 2) звернення стягнення на заробітну плату (заробіток), доходи, пенсію, стипендію боржника; 3) вилучення  в боржника і передача стягувачу певних предметів, зазначених у рішенні; 4) інші заходи, передбачені рішенням. 
            У відповідності до ст. 52 Закону України «Про виконавче провадження», в редакції, що діяла на момент звернення до суду з позовом, звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні та примусовій реалізації. Стягнення за виконавчими документами звертається  в  першу чергу на кошти боржника у гривнях та іноземній валюті, інші цінності, у тому числі кошти на рахунках і вкладах боржника у банках та інших фінансових установах,  на рахунки в цінних паперах у депозитарних установах.
У разі відсутності у боржника коштів та інших цінностей, достатніх для задоволення вимог стягувача, стягнення невідкладно звертається також на належне боржнику інше майно, за винятком майна, на яке згідно із законом не може бути накладено стягнення. 
Стягнення на майно боржника звертається в розмірі і обсязі, необхідних для виконання за виконавчим документом, з урахуванням стягнення виконавчого збору, витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, штрафів, накладених на боржника під час виконавчого провадження. У разі якщо боржник володіє майном спільно з іншими особами, стягнення звертається на його частку, що визначається судом за поданням державного виконавця.
Державний виконавець проводить перевірку майнового стану боржника не пізніше наступного робочого дня після закінчення строку для самостійного виконання. У подальшому така перевірка проводиться  державним виконавцем кожні два тижні - щодо виявлення рахунків боржника, кожні три місяці - щодо виявлення нерухомого та рухомого майна боржника та його майнових прав, отримання інформації про доходи боржника.
            Згідно зі ст. 54 вказаного Закону звернення стягнення на заставлене майно в порядку примусового виконання допускається за виконавчими документами для задоволення вимог стягувача-заставодержателя. 
У разі якщо коштів, що надійшли від реалізації заставленого майна, недостатньо для задоволення вимог стягувача-заставодержателя за виконавчим документом, на підставі якого  звернуто стягнення на заставлене майно, такий документ повертається стягувачу-заставодержателю в порядку, встановленому пунктом 8 частини першої статті 47 цього Закону. 
Для задоволення вимог стягувачів, які не є заставодержателями, стягнення на заставлене майно боржника може бути звернуто у разі: виникнення права застави після винесення  судом  рішення  про стягнення з боржника коштів; якщо вартість предмета застави перевищує розмір заборгованості боржника заставодержателю. 
Про звернення стягнення на заставлене майно для задоволення вимог стягувачів, які не є заставодержателями, державний виконавець повідомляє заставодержателю не пізніше наступного дня після накладення арешту на майно або якщо йому стало відомо, що арештоване майно боржника перебуває в заставі, та роз`яснює  заставодержателю  право  на звернення до суду з позовом про зняття арешту із заставленого майна. 
Реалізація заставленого майна здійснюється в порядку, встановленому цим Законом. 
Примусове звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється державним виконавцем з урахуванням положень Закону України «Про іпотеку».
            Статтею 62 Закону України «Про виконавче провадження», в редакції, що діяла на момент звернення до суду з позовом, реалізація арештованого майна, крім майна, вилученого з обігу згідно із законом, та майна, зазначеного в частині восьмій статті 57 цього Закону, здійснюється  шляхом його продажу на прилюдних торгах, аукціонах або на комісійних умовах.
Майно передається на реалізацію за ціною та в порядку, визначеними статтею 58 цього Закону. 
Не реалізоване на прилюдних торгах, аукціонах або на комісійних умовах протягом двох місяців майно підлягає уцінці державним виконавцем, що проводиться в десятиденний строк з дня визнання прилюдних торгів чи аукціону такими, що не відбулися, або закінчення двомісячного строку реалізації майна на комісійних умовах. Майно може бути уцінене не більш як на 30 відсотків. У разі нереалізації майна в місячний строк з дня проведення уцінки воно повторно уцінюється в такому самому порядку, але не більш як на 50 відсотків початкової вартості майна. 
У разі якщо в місячний строк з дня проведення повторної уцінки майно не реалізовано на прилюдних торгах, аукціонах або на комісійних умовах, державний  виконавець повідомляє про це стягувачу і пропонує йому вирішити питання про залишення за собою нереалізованого майна, крім майна, конфіскованого за рішенням суду. 
У разі якщо стягувач виявив бажання залишити за собою нереалізоване майно, він зобов`язаний у п`ятнадцятиденний строк з дня надходження до державного виконавця відповідного повідомлення внести на відповідний рахунок для обліку депозитних сум органу державної виконавчої служби різницю між початковою вартістю нереалізованого майна та сумою коштів, що підлягають стягненню на його користь, якщо початкова вартість нереалізованого майна перевищує суму боргу, яка підлягає стягненню за виконавчим документом. За рахунок перерахованих стягувачем коштів оплачуються витрати, пов`язані з організацією та проведенням виконавчих дій, задовольняються вимоги інших стягувачів та стягується  виконавчий збір і штрафи, а залишок коштів повертається боржникові. 
Майно передається стягувачу за ціною, що дорівнює початковій вартості майна, за якою воно передавалося на реалізацію. Про передачу майна стягувачу в рахунок погашення боргу державний  виконавець  виносить постанову, яка затверджується начальником відділу,  якому він безпосередньо підпорядкований. За фактом такої передачі державний виконавець складає акт. Постанова та акт є підставами для подальшого оформлення стягувачем права власності на це майно.
Доводи апеляційної скарги про те, що прилюдні торги слід було проводити тричі вперше за первісною ціною (100% вартості) та двічі за уціненою ціною (відповідно 30% та 50%), і лише після цього стягувач (банк) має право залишити за собою нереалізоване майно за зниженою ціною не можуть бути прийняті судом апеляційної інстанції до уваги, оскільки такий порядок визначається Законом України «Про виконавче провадження» від 02 червня 2016 року. При цьому, на час проведення прилюдних торгів діяв Закон України «Про виконавче провадження» від 21 квітня 1999 року, нормами якого було передбачено, що прилюдні торги відбуваються двічі, і після того як повторні прилюдні торги не відбулися державний виконавець пропонує стягувачеві залишити за собою нереалізоване нерухоме майно саме за початковою ціною.
            Як вбачається з матеріалів справи, прилюдні торги відбулися з дотриманням норм чинного, на час їх проведення, законодавства та внаслідок того, що прилюдні торги повторно не відбулися, державним виконавцем було запропоновано банку залишити за собою нереалізоване майно за початковою ціною його продажу, як передбачено нормами Закону України «Про виконавче провадження», що діяли на час проведення прилюдних торгів. Банк скористався наданим йому правом, а тому державним виконавцем 23 травня 2012 року було складено акт про передачу майна, видано постанову про передачу майна стягувачеві в рахунок погашення боргу, а 07 червня 2012 року приватним нотаріусом було видано свідоцтво про те, що нерухоме майно належить банку на праві власності.
            Доводи апеляційної скарги про те, що державним виконавцем не було проведено повторної оцінки перед призначенням вдруге прилюдних торгів, оскільки попередній висновок з незалежної оцінки майна втратив чинність розцінюються судом апеляційної інстанції критично, з урахуванням такого.
            Так, відповідно до п. 23 Методики оцінки майна, що затверджена Постановою Кабінету Міністрів України від 10 грудня 2003 року №1891, строк дії висновку про вартість майна, складеного для інших випадків проведення оцінки майна, що передбачаються цією Методикою, може визначатися органом, що використовує результати такої оцінки, суб`єктом оціночної діяльності - суб`єктом господарювання, що проводить оцінку, з урахуванням строку експозиції об`єкта оцінки, якщо такий строк не визначений законодавством.
            Відповідно до ст. 58 Закону України «Про виконавче провадження», в редакції, що діяла на момент проведення оцінки майна, звіт про оцінку майна у виконавчому провадженні вважається чинним протягом шести місяців з дня його підписання суб`єктом оціночної діяльності - суб`єктом господарювання. Після закінчення цього строку оцінка майна проводиться повторно. 
            Як вбачається зі змісту висновку з незалежної оцінки майна, ринкова вартість нерухомого майна встановлювалася станом на 04 листопада 2011 року, відповідно строк дії висновку про оцінку майна закінчувався 04 травня 2012 року, а повторні прилюдні торги були призначені на 27 квітня 2012 року, а тому не було необхідності проводити повторну оцінку нерухомого майна, яке були виставлено на продаж на прилюдних торгах.
            Також суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що акт про передачу майна стягувану від 23 травня 2012 року, постанова про передачу майна стягувачу від 23 травня 2012 року не можуть бути самостійними об`єктами оскарження, оскільки нормами Закону України «Про виконавче провадження» визначено вичерпний перелік документів, які можуть бути оскаржені в судовому порядку.
            Доводи скаржника про те, що приватним нотаріусом було незаконно видано дублікат свідоцтва про передачу майна стягувачеві в рахунок погашення боргу не підтверджені жодними належними та допустимими доказами, оскільки приватним нотаріусом, як і при видачі свідоцтва, так і при видачі дублікату такого свідоцтва, дотримано всі вимоги, встановлені Законом України «Про нотаріат», Порядком вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказ Міністерства юстиції України 22.02.2012 № 296/5.
Так, пунктом 13 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказ Міністерства юстиції України 22.02.2012 № 296/5, якщо прилюдні торги (аукціон) оголошено такими, що не відбулися, нотаріус видає відповідне свідоцтво про передачу майна стягувачеві в рахунок погашення боргу на підставі складеного та затвердженого в установленому порядку акта із зазначенням того, що прилюдні торги (аукціон) не відбулися. В акті про те, що прилюдні торги (аукціон) не відбулися, має бути зазначено: ким, коли і де проводилися прилюдні торги (аукціон); коротка характеристика майна; прізвище, ім`я, по батькові (найменування юридичної особи), місце проживання/місцезнаходження кожного покупця; дані про документи, що посвідчували право власності боржника на майно, крім випадків, передбачених пунктом 3 глави 7 розділу І цього Порядку: назва документа, ким виданий, посвідчений (для нотаріусів зазначаються прізвище, ім`я, по батькові, нотаріальний округ), дата видачі, посвідчення, номер за реєстром, орган реєстрації, дата та номер реєстрації; підстави, з яких прилюдні торги (аукціон) не відбулися.
У разі втрати або зіпсування документа, посвідченого або виданого нотаріусом, за письмовою заявою осіб, за дорученням яких або щодо яких учинялася нотаріальна дія, нотаріусом видається дублікат утраченого або зіпсованого документа (п. 1.1. глави 22 Порядку). На дублікаті документа робиться відмітка про те, що він має силу оригіналу, і вчиняється посвідчувальний напис (п. 6.2 глави 22 Порядку).
Як вбачається з матеріалів справи, свідоцтво видано на підставі акту державного виконавця, складеного та затвердженого у встановленому законом порядку. Дублікат свідоцтва виданий на підставі письмової заяви ПАТ «Райффайзен Банк Аваль». Таким чином, у суду апеляційної інстанції відсутні правові підстави вважати, що приватним нотаріусом було допущено порушення норм чинного законодавства при видачі свідоцтва про передачу майна стягувачеві в рахунок погашення боргу.
У відповідності до ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Відповідно до ст. 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
Згідно зі ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. 
Враховуючи наведене та доводи апеляційної скарги, колегія суддів доходить висновку, що оскаржуване рішення суду першої інстанції ухвалене з дотриманням норм матеріального та процесуального права та не може бути скасоване з підстав, що зазначені в апеляційній скарзі, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.
Керуючись  ст.ст. 263, 367, 369, 374, 375 України, колегія суддів
 
П О С Т А Н О В И Л А:
 
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Святошинського районного суду м. Київ від 19 листопада 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» в особі Київської регіональної дирекції Акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль», Відділу державної виконавчої служби Святошинського районного управління юстиції м Києва, приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Верповської Олени Володимирівни про визнання недійсним свідоцтва, дублікату свідоцтва, постанови про передачу майна, акту державного виконавця про передачу майна залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня її проголошення в порядку та з підстав, що визначені ст. 389 ЦПК України.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Повне судове рішення складено 12 березня 2020 року.

Суддя-доповідач

Судді: