Ухвала
 
27 травня 2020 року
м. Київ
 
справа № 756/10183/16-ц
 
провадження № 61-6108сво19
 
Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду: Луспеника Д. Д. (суддя-доповідач), Висоцької В. С., Гулька Б. І., Крата В. І., Синельникова Є. В., Сімоненко В. М., Червинської М. Є.
 
розглянувши справу за позовом  ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Заїзжай Катерина Миколаївна, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Петченко Юрій Арсентійович, ОСОБА_3 , про визнання заповіту нікчемним (недійсним), скасування та виключення зі спадкового реєстру запису про державну реєстрацію заповіту, за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Оболонського районного суду м. Києва від 24 вересня 2018 року та постанову Київського апеляційного суду від 19 грудня                        2018 року,
 
ВСТАНОВИВ:
 
1. Описова частина 
 
Короткий зміст позовних вимог
 
У серпні 2016 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до 
ОСОБА_2 , треті особи: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Заїзжай К. М., приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Петченко Ю. А., ОСОБА_3 , про визнання заповіту нікчемним (недійсним), скасування та виключення зі спадкового реєстру запису про державну реєстрацію заповіту.
 
Позовна заява мотивована тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла її баба - ОСОБА_4 , після смерті якої відкрилася спадщина на належну їй частку у квартирі АДРЕСА_1 . 
Указана квартира свого часу належала на праві приватної власності її                  бабі - ОСОБА_4 та дідові - ОСОБА_4 у рівних частках. Після смерті діда право на спадкування належної йому 1/2 частки квартири отримали її батько - ОСОБА_5 та її баба - ОСОБА_4 
ІНФОРМАЦІЯ_1 помер її батько - ОСОБА_5 , спадщину після смерті якого прийняли: вона, його дружина - ОСОБА_3 та мати -                     ОСОБА_4 .
За життя баба та дід мали намір переоформити право власності на квартиру на свого єдиного сина - ОСОБА_5 шляхом укладення договору дарування, однак оскільки так сталося, що він помер раніше за свою матір, ОСОБА_4 неодноразово стверджувала, що квартиру та все інше належне їй на момент смерті майно має успадкувати саме вона, як єдина онука.
ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 померла.
Позивач зазначала, що 06 квітня 2016 року вона звернулася до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Петченко Ю. А. із заявою про прийняття спадщини після смерті баби та дізналася, що 10 лютого                    2016 року ОСОБА_4 склала заповіт, яким заповіла все належне майно ОСОБА_2 . 
При складанні та посвідченні заповіту від імені ОСОБА_4 були допущені порушення щодо його форми та порядку посвідчення, зокрема заповіт підписаний не власноручно заповідачем, а ОСОБА_6 , за відсутності підстав, передбачених частиною четвертою статті 207 ЦК України, що унеможливлювали підписання тексту заповіту заповідачем, оскільки похилий вік не є хворобою або фізичною вадою, що унеможливлює підписання заповіту власноручно заповідачем, одним із свідків у заповіті зазначена ОСОБА_7 , яка не могла прочитати заповіт оскільки не володіє державною мовою, а сам текст заповіту складений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Заїзжай К. М. спільно з особою, яка не мала на це відповідних повноважень - ОСОБА_6 , приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Заїзжай К. М. не мала правових підстав для посвідчення заповіту ОСОБА_4 та здійснення його реєстрації у Спадковому реєстрі 10 лютого 2016 року, оскільки заповідач станом на дату посвідчення заповіту та його реєстрації у Спадковому реєстрі не сплатив державного мита за вчинення нотаріальної дії. Згідно з наявною у матеріалах нотаріальної справи квитанцією, оплата за реєстрацію заповіту ОСОБА_4 була здійснена 
22 лютого 2016 року, тобто вже після смерті спадкодавця.
 
Ураховуючи вищевикладене, ОСОБА_1 з урахуванням уточнених позовних вимог, просила суд: визнати нікчемним (недійсним) заповіт ОСОБА_4 , складений 10 лютого 2016 року на користь                                             ОСОБА_2 , посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Заїзжай К. М., зареєстрований у реєстрі за № 102; скасувати та виключити зі Спадкового реєстру запис про державну реєстрацію зазначеного заповіту, як такого, що не підлягає виконанню. 
 
Короткий зміст судових рішень
 
Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 24 вересня 2018 року                  у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.
 
Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що оспорюваний заповіт відповідає внутрішній волі заповідача, складений та посвідчений нотаріусом з дотримання вимог законодавства, зокрема Закону України «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5, і порушень при його посвідченні не встановлено, а позивач не довела належними та допустимими доказами підстав нікчемності заповіту.
 
Постановою Київського апеляційного суду від 19 грудня 2018 року апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_8 , залишено без задоволення. Рішення Оболонського районного суду м. Києва                              від 24 вересня 2018 рокузалишено без змін.
 
Судове рішення апеляційної інстанції мотивовано тим, що суд першої інстанції правильно встановив фактичні обставини справи та застосував норми матеріального права, рішення суду є законним та обґрунтованим, а тому відсутні підстави для задоволення апеляційної скарги. Сама по собі відсутність вказівки у посвідчувальному написі нотаріуса на причину, з якої текст заповіту не міг бути підписаний заповідачем особисто, за встановлених обставин неможливості підписання заповіту ОСОБА_4 , яка на момент складення заповіту була людиною похилого віку, що підтверджується підписами свідків ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , не свідчить про дефект форми заповіту та його недійсність. Посилання в апеляційній скарзі на несплату державного мита за посвідчення заповіту не є правовою підставою для визнання заповіту недійсним, оскільки не спростовують волевиявлення ОСОБА_4 залишити спадкове майно ОСОБА_2 .  
 
Короткий зміст вимог касаційної скарги 
 
У березні 2019 року ОСОБА_1 подала до Верховного Суду касаційну скаргу на оскаржувані судові рішення, в якій, посилаючись на порушення судами попередніх інстанцій норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить скасувати оскаржувані судові рішення, справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції, 
 
Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції 
 
Пунктом 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України від 15 січня 2020 року № 460-IX «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» передбачено, що касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом. 
 
Ухвалою Верховного Суду у складі судді Касаційного цивільного суду                 Усика Г. І. від 03 квітня 2019 року року, клопотання ОСОБА_1 про поновлення строку на касаційне оскарження рішення Оболонського районного суду м. Києва від 24 вересня 2018 року та постанови Київського апеляційного суду від 19 грудня 2018 року задоволено. Поновлено      ОСОБА_1 строк на касаційне оскарження рішення Оболонського районного суду м. Києва від 24 вересня 2018 року та постанови Київського апеляційного суду від 19 грудня 2018 року, відкрито касаційне провадження у справі за касаційною скаргою  ОСОБА_1 на рішення Оболонського районного суду м. Києва від 24 вересня 2018 року та постанову Київського апеляційного суду від 19 грудня 2018 року, витребувано матеріали цивільної справи № 756/10183/16-ц з Оболонського районного суду м. Києва. Надіслано учасникам справи копії касаційної скарги та доданих до неї документів, роз`яснено їм право подати відзив на касаційну скаргу та надано строк для подання відзиву.
 
10 квітня 2019 року цивільна справа № 757/4383/16-ц надійшла до Верховного Суду.
Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 12 квітня 2019 року касаційну скаргу  ОСОБА_1  і матеріали цивільної справи № 756/10183/16-ц передано на розгляд судді-доповідачу Усику Г. І.
 
23 березням 2020 року розпорядженням заступника керівника апарату Верховного Суду - керівника секретаріату Касаційного цивільного суду                   № 801/0/226-20 призначено повторний автоматизований розподіл судової справи в частині заміни суддів, які не входять до складу постійної колегії суддів.
 
Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 23 березня 2020 року справу призначено                    до судового розгляду колегією у складі п`яти суддів у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у ній матеріалами.
 
Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 06 травня 2020 року справу передано               на розгляд Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі         Верховного Суду.
 
Аргументи учасників справи
 
Доводи особи, яка подала касаційну скаргу 
 
Касаційна скарга мотивована тим, що відмовляючи у задоволенні її позовних вимог, суди першої та апеляційної інстанцій залишили поза увагою витяги з журналу обліку викликів нотаріуса за межі державної нотаріальної контори, державного нотаріального архіву чи робочого місця (контори) приватного нотаріуса, з яких убачається, що оспорюваний заповіт був складений заздалегідь, до прибуття нотаріуса у квартиру за місцем проживання заповідача, оскільки в цілому на його посвідчення, включаючи час витрачений на дорогу, було витрачено 15 хвилин, що ставить під сумнів дійсність волевиявлення спадкодавця. Суди неправильно застосували до спірних правовідносин положення частини четвертої статті 207 ЦК України, оскільки чинне законодавство не передбачає підписання правочину іншою особою за дорученням людини похилого віку, оскільки сам по собі похилий вік не є фізичною вадою або хворобою, що унеможливлює підписання заповіту заповідачем. Висновок апеляційного суду про те, що несплата державного мита за посвідчення заповіту не є правовою підставою для визнання заповіту недійсним є помилковим, оскільки у випадку невнесення особою, яка звернулася з проханням про вчинення нотаріальної дії встановлених законодавством платежів, відповідно глави 13 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5, нотаріус мав відмовити у вчиненні нотаріальної дії.
 
Доводи особи, яка подала відзив на касаційну скаргу 
 
У травні 2019 року представник ОСОБА_2 - ОСОБА_9 , подала до Верховного Суду відзив на касаційну скаргу, в якому зазначено, що суди першої та апеляційної інстанцій дійшли правильних висновків, про те, що складення оспорюваного заповіту та його посвідчення приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Заїзжай К. М. відбулося з дотриманням норм діючого законодавства України, а тому касаційна скарга ОСОБА_1 є безпідставною. 
 
2. Мотивувальна частина 
 
Позиція Верховного Суду
 
Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.
 
Ухвала Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 06 травня 2020 року про передачу справи на розгляд Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі         Верховного Суду мотивована тим, що Касаційний суд у складі колегії суддів Першої судової палати не погоджується з висновками судів першої та апеляційної інстанцій в частині відмови у задоволенні позову щодо визнанння оспорюваного заповіту нікчемним (недійсним) з підстав зазначених у судових рішеннях.
 
Вирішуючи спір, суди першої та апеляційної інстанцій, не звернули увагу, що крім похилого віку заповідача в оспорюваному заповіті приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Заїзжай К. М. не зазначено фізичних вад або хвороб спадкодавця, що унеможливлювало б їй особисто прочитати та підписати заповіт, а тому зазначений заповіт є таким, що складений з порушенням вимог щодо його посвідчення, а отже є нікчемним в силу закону. 
 
Відповідно до правового висновку, викладеного Великою Палатою Верховного Суду у постановах від 04 квітня 2019 року                                                        у справі № 916/3156/17 (провадження № 12-304гс18), від 10 квітня 2019 року                   у справі № 463/5896/14-ц (провадження № 14-90цс19), визнання нікчемного правочину недійсним за вимогою його сторони не є ефективним способом захисту прав, оскільки не призведе до реального відновлення порушених прав позивача, адже нікчемний правочин є недійсним у силу закону.
 
Аналогічний за змістом правовий висновок, викладений колегією суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду у постанові від 13 лютого 2019 року у справі № 473/1584/16-ц                     (провадження № 61-8101св18).
 
Разом з тим Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду встановив наявність іншого, протилежного                    за змістом висновку щодо застосування тих же норм права у подібних правовідносинах, сформульованого та викладеного в раніше ухваленому рішенні суду касаційної інстанції.
У постанові Верховного Суду у складі колегії судів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 06 березня 2018 року у справі 0910/1403/2012-ц (провадження № 61-2900св18) колегія суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду дійшла іншого висновку про застосування норм права у подібних правовідносинах, а саме, що відсутність вказівки у посвідчувальному написі нотаріуса на причину, з якої текст заповіту не міг бути підписаний заповідачем особисто, за умови підтвердження підписами свідків такого волевиявлення заповідача, не свідчить про дефект форми заповіту, а отже не є підставою для визнання його недійсним.
Колегія суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду, передаючи справу на розгляд Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду, вважала, що з наведеними висновками колегії судів Другої судової палати Касаційного цивільного суду викладеними у постанові від 06 березня 2018 року у справі 0910/1403/2012-ц (провадження № 61-2900св18) погодитися не можна огляду на наступне.
 
Відповідно до статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).
 
Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (стаття 1217 ЦК України).
 
Заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті (стаття 1233 ЦК України).
 
Відповідно до частини другої статті 1248 ЦК України нотаріус може на прохання особи записати заповіт з її слів власноручно або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів. У цьому разі заповіт має бути вголос прочитаний заповідачем і підписаний ним. Якщо заповідач через фізичні вади не може сам прочитати заповіт, посвідчення заповіту має відбуватися при свідках (стаття 1253 цього Кодексу).
 
Відповідно до частин першої-третьої статті 1247 ЦК України заповіт складається у письмовій формі, із зазначенням місця та часу його складення. Заповіт має бути особисто підписаний заповідачем. Якщо особа не може особисто підписати заповіт, він підписується відповідно до частини четвертої статті 207 цього Кодексу. Заповіт має бути посвідчений нотаріусом або іншими посадовими, службовими особами, визначеними                                               у статтях 1251-1252 цього Кодексу.
 
Частиною четвертою статті 207 ЦК України визначено, що якщо фізична особа у зв`язку з хворобою або фізичною вадою не може підписатися власноручно, за її дорученням текст правочину у її присутності підписує інша особа. Підпис іншої особи на тексті правочину, що посвідчується нотаріально, засвідчується нотаріусом або посадовою особою, яка має право на вчинення такої нотаріальної дії, із зазначенням причин, з яких текст правочину не може бути підписаний особою, яка його вчиняє.
 
Статтею 1253 ЦК України передбачена можливість посвідчення заповіту при свідках, яке відбувається за бажанням заповідача. У випадках, встановлених абзацом третім частини другої статті 1248 і статтею 1252 цього Кодексу, присутність не менш як двох свідків при посвідченні заповіту є обов`язковою. Свідками можуть бути лише особи з повною цивільною дієздатністю і не можуть бути: нотаріус або інша посадова, службова особа, яка посвідчує заповіт; спадкоємці за заповітом; члени сім`ї та близькі родичі спадкоємців за заповітом; особи, які не можуть прочитати або підписати заповіт. Свідки, при яких посвідчено заповіт, зачитують його вголос та ставлять свої підписи на ньому. У текст заповіту заносяться відомості про особу свідків.
 
Аналогічні положення містяться у Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5, пунктами 5-6 глави 9 розділу I якого передбачено, що якщо фізична особа внаслідок фізичної вади, хвороби або іншої причини (наприклад, неписьменна) не може власноручно підписати документ, то за її дорученням у її присутності та в присутності нотаріуса цей документ може підписати інша особа, яка визначається зазначеною фізичною особою. Про причини, з яких фізична особа, яка звернулася за вчиненням нотаріальної дії, не мала змоги підписати документ, зазначається у тексті документа та в посвідчувальному написі. Правочин за особу, яка не може підписати його, не може підписувати особа, на користь або за участю якої його посвідчено. Якщо фізична особа, яка звернулася за вчиненням нотаріальної дії, має вади зору або з інших причин не має змоги самостійно прочитати документ, нотаріус уголос прочитує їй текст документа, про що на документі робиться відповідна відмітка.
 
Системний аналіз наведених норм матеріального права, дає підстави для висновку, що відсутність передбачених законом підстав для підписання заповіту замість заповідача іншою особою, свідчить про порушення при посвідченні оспорюваного заповіту вимог щодо його форми. 
 
Частиною першою статті 1257 ЦК України визначено, що заповіт, складений особою, яка не мала на це права, а також заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, є нікчемним.
 
Ураховуючи викладене, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку про наявність правових підстав для передачі справи на розгляд Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду, оскільки наведені приклади свідчать про застосування судом касаційної інстанції різного підходу до вирішення справ, що випливають з одних і тих правовідносин, у яких один і той же предмет спору, і які врегульовані одними і тими ж нормами матеріального права, що викликає необхідність усунення виявлених розбіжностей у практиці їх розгляду Верховним Судом та відступлення від висновку щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 06 березня 2018 року у справі 0910/1403/2012-ц (провадження № 61-2900св18).
 
Відповідно до частини другої статті 403 ЦПК України суд, який розглядає справу в касаційному порядку у складі колегії суддів або палати, передає справу на розгляд об`єднаної палати, якщо ця колегія або палата вважає за необхідне відступити від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного в раніше ухваленому рішенні Верховного Суду у складі колегії суддів з іншої палати або у складі іншої палати чи об`єднаної палати.
 
З огляду на викладене, касаційна скарга  ОСОБА_1 на рішення Оболонського районного суду м. Києва від 24 вересня 2018 року та постанову Київського апеляційного суду від 19 грудня 2018 року підлягає прийняттю до розгляду Верховним Судом у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду.
 
Відповідно до частини тринадцятої статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
 
Згідно з частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.
 
З огляду на вказане справа розглядатиметься Об`єднаною палатою Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними                у ній матеріалами та без проведення судового засідання (у письмовому провадженні). 
 
Керуючись частиною тринадцятою статті 7, частиною першою статті 402 ЦПК України, Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду
 
УХВАЛИВ:
 
Прийняти до розгляду справу за позовом  ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Заїзжай Катерина Миколаївна, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Петченко Юрій Арсентійович, ОСОБА_3 , про визнання заповіту нікчемним (недійсним), скасування та виключення зі спадкового реєстру запису про державну реєстрацію заповіту, за касаційною скаргою                        ОСОБА_1 на рішення Оболонського районного                              суду м. Києва від 24 вересня 2018 року та постанову Київського апеляційного суду від 19 грудня 2018 року.
 
Призначити справу до розгляду Верховним Судом у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у ній матеріалами.
 
Ухвала оскарженню не підлягає.
Головуючий Судді:	Д. Д. Луспеник В. С. Висоцька Б. І. Гулько В. І. Крат Є. В. Синельников В. М. Сімоненко М. Є. Червинська