Ухвала
 
23 квітня 2020 року 
м. Київ
 
справа № 580/412/18
провадження № 61-44072св18
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Крата В. І. (суддя-доповідач), Дундар І. О., Краснощокова Є. В.,
 
учасники справи:
позивач - ОСОБА_1 ,
відповідач - ОСОБА_2 ,
 
розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Лебединського районного суду Сумської області від 04 травня 2018 року в складі судді: Бакланова Р. В. та постанову апеляційного суду Сумської області від 19 липня 2018 року в складі колегії суддів: Левченко Т. А., Кононенко О. Ю., Ткачук С. С.,
 
ВСТАНОВИВ:
 
У березні 2018 року ОСОБА_1 звернувся з позовом до ОСОБА_2 про припинення права на частку у спільному майні.
 
ОСОБА_1 , з урахуванням уточнення позовних вимог, просив припинити право власності ОСОБА_2 на ідеальну частку в житловому будинку по АДРЕСА_1 , яке нажите в шлюбі, внісши на депозитний рахунок суду вартість цієї частки в сумі 6 022 грн.
 
Рішенням Лебединського районного суду Сумської області від 04 травня 2018 року, залишеним без змін постановою апеляційного суду Сумської області від 19 липня 2018 року, у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.
 
У вересні 2018 року ОСОБА_1 подав касаційну скаргу, в якій просив скасувати оскаржені рішення і направити справу на новий розгляд. При цьому посилався на те, що судами неправильно застосовано норми матеріального права та порушено норми процесуального права.
 
Ухвалою Верховного Суду від 29 жовтня 2018 року відкрито касаційне провадження у справі.
 
У листопаді 2018 року ОСОБА_2 надала відзив на касаційну скаргу, в якому просить касаційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржені рішення - без змін.
 
У пункті 2 розділу II «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» від 15 січня 2020 року № 460-IX, який набрав чинності 08 лютого 2020 року, встановлено, що касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом.
 
Під час підготовки справи до касаційного розгляду з`ясовано, що касаційна скарга подана на судові рішення у малозначній справі, що не підлягають касаційному оскарженню.
 
Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України (в редакції, чинній станом на 07 лютого 2020 року), не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, крім випадків, якщо: касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.
 
Відповідно до пункту 1 частини шостої, частини дев`ятої статті 19 ЦПК України (у редакції, чинній на момент подання касаційної скарги) для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
 
У пункті 9 частині першій статті 176 ЦПК України закріплено, що ціна позову визначається у позовах про право власності на нерухоме майно, що належить фізичним особам на праві приватної власності, дійсною вартістю нерухомого майна, а на нерухоме майно, що належить юридичним особам, - не нижче його балансової вартості.
 
Ціна позову в справі, що переглядається, з урахуванням звіту про оцінку майна (а. с. 10) становить 12 044 грн.Тобто справа № 580/412/18 є малозначною у силу вимог закону. 
 
Однією з основних засад судочинства є забезпечення права на касаційне оскарження судового рішення у випадках, встановлених законом (пункт 8 частини другої статті 129 Конституції України).
 
Спосіб, у який стаття 6 Конвенції застосовується до апеляційних та касаційних судів, має залежати від особливостей процесуального характеру, а також до уваги мають бути взяті норми внутрішнього законодавства та роль касаційних судів у них. Вимоги до прийнятності апеляції з питань права мають бути більш жорсткими ніж для звичайної апеляційної скарги. З урахуванням особливого характеру ролі Верховного Суду, як касаційного суду, процедура, яка застосовується у Верховному Суді може бути більш формальною (LEVAGES PRESTATIONS SERVICES v. FRANCE, № 21920/93, § 45, ЄСПЛ, від 23 жовтня 1996 року; BRUALLA GOMEZ DE LA TORRE v. SPAIN, № 26737/95, § 37, 38, ЄСПЛ, від 19 грудня 1997 року).
 
Європейський суд з прав людини вказує, що було б важко погодитися з тим, що Верховний Суд у ситуації, коли відповідне національне законодавство дозволило йому відфільтрувати справи, що надходять до нього, має бути пов`язаним із помилками нижчих судів при визначенні питання щодо надання комусь доступу до нього. В іншому випадку це може серйозно заважати роботі Верховного Суду і зробить неможливим виконання Верховною Судом своєї специфічної ролі. У прецедентній практиці Суду вже було підтверджено, що повноваження вищого суду щодо визначення своєї юрисдикції не можуть бути обмежені таким чином (ZUBAC v. CROATIA, № 40160/12, § 122, ЄСПЛ, від 05 квітня 2018 року).
 
Таким чином, оскаржені рішення ухвалені у малозначній справі, ціна позову в якій не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. За таких обставин касаційне провадження у справі підлягає закриттю.
 
Керуючись пунктом 8 частини другої статті 129 Конституції України, статтями 19, 389 (в редакції, чинній станом на 07 лютого 2020 року), 260, 436 ЦПК України,
 
УХВАЛИВ:
 
Закрити касаційне провадження у справі № 580/412/18 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про припинення права на частку у спільному майні, за касаційною скаргою ОСОБА_1  на рішення Лебединського районного суду Сумської області від 04 травня 2018 року та постанову апеляційного суду Сумської області від 19 липня 2018 року.
 
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.
 
Судді:                                                                                              В. І. Крат
 
І. О. Дундар
 
Є. В. Краснощоков