Ухвала
 
15 червня 2020 року 
 
м. Київ
 
справа № 522/9763/17
провадження № 61-6236ск20
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Гулейкова І. Ю. (суддя-доповідач), Ступак О. В., Усика Г. І.,
 
розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Одеського апеляційного суду від 15 січня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Одеського національного університету імені І. І. Мечникова про поновлення на роботі та стягнення на його користь середнього заробітку за час вимушеного прогулу,
 
ВСТАНОВИВ:
У травні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до Одеського національного університету імені І. І. Мечникова (далі - ОНУ ім. І. І. Мечникова) про поновлення на роботі та стягнення на його користь середнього заробітку за час вимушеного прогулу. 
Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 12 червня 2018 року у задоволенні позову відмовлено.
Постановою Апеляційного суду Одеської області від 18 грудня 2018 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, а рішення Приморського районного суду м. Одеси від 12 червня 2018 року без змін.
 
Постановою Верховного Суду від 10 квітня 2019 року касаційну скаргу ОСОБА_1 задоволено. Постанову Апеляційного суду Одеської області від 18 грудня 2018 року скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.
 
Постановою Одеського апеляційного суду від 15 січня 2020 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення. Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 12 червня 2018 року без змін.
 
ОСОБА_1 30 березня 2020 року засобами поштового зв`язку звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою на постанову Одеського апеляційного суду від 15 січня 2020 року у вищевказаній справі, в якій, посилаючись на порушення судом апеляційної інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати зазначену постанову та направити справу для продовження розгляду.
 
Разом із касаційною скаргою ОСОБА_1 подав заяву про поновлення строку на касаційне оскарження, яка обґрунтована тим, що 29 січня 2020 року отримав повний текст ухвали Одеського апеляційного суду від 15 січня 2020 року, що підтверджується довідкою від 20 лютого 2020 року виданою Одеським апеляційним судом. Зазначав, що при підготовці касаційної скарги була потреба ознайомлюватися з матеріалами справи, вивчати та тлумачити рішення за змістом. Разом з тим, заявник вказував, що в нього продовжується хірургічна підготовка зубопротезування. На підтвердження зазначеного надав копії медичної документації: щоденник лікаря, який датується 03 січня 2020 року та копію першої сторінки медичної картки з рентгенівським знімком щелепи.  
 
Ухвалою Верховного Суду від 15 квітня 2020 року визнано наведені підстави для поновлення строку на касаційне оскарження неповажними, касаційну залишено без руху для усунення виявлених недоліків, запропоновано скаржнику: звернутись до суду з заявою про поновлення строку на касаційне оскарження в якій навести інші поважні причини пропуску строку, подати касаційну скаргу в новій редакції, оформлену відповідно до вимог пункту 5 частини другої статті 392 ЦПК України та сплатити судовий збір у розмірі 1 280,00 грн.
 
Також даною ухвалою заявника повідомлено про наслідки невиконання вимог ухвали суду, а саме: якщо заяву про поновлення строку касаційного оскарження не буде подано особою в зазначений строк або наведені підстави для його поновлення визнані неповажними, у відкритті касаційного провадження буде відмовлено; у разі невиконання у встановлений строк вимог цієї ухвали в іншій частині касаційна скарга буде визнана неподаною та повернута заявнику.
 
Копію вказаної ухвали направлено заявнику на адресу указану в касаційній скарзі.
 
05 травня 2020 року указана ухвала Верховного Суду отримана ОСОБА_1 , що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення. 
15 травня 2020 року із застосуванням засобів поштового зв`язку ОСОБА_1 направив матеріали на усунення недоліків касаційної скарги, а саме: касаційну скаргу у новій редакції, квитанцію від 06 травня 2020 року № 16 у розмірі 1 280,00 грн та довідку з клініки щелепно-лицевої хірургії та стоматології від 14 травня 2020 року.
Вирішуючи питання про поновлення строку на касаційне оскарження, оцінивши нові докази на підтвердження поважності причин пропуску строку, Верховний Суд керувався наступним.
У статті 2 ЦПК України визначено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Частиною першою статті 44 ЦПК України передбачено, що учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.
Пунктом 4 частини другої статті 394 ЦПК України передбачено, що суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо скаржником в строк, визначений судом, не подано заяву про поновлення строку на касаційне оскарження або наведені підстави для поновлення строку на касаційне оскарження, визнані судом неповажними.
Норми ЦПК України не містять вичерпного переліку підстав, які вважаються поважними для вирішення питання про поновлення пропущеного процесуального строку. Такі причини визначаються в кожному конкретному випадку з огляду на обставини справи.
Разом з тим, право суду на поновлення строку не є безмежним.
У статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод проголошено право на справедливий судовий розгляд.
Одним з елементів справедливого судового розгляду є принцип правової визначеності прав і обов`язків сторін спору та неможливість безпідставного поновлення пропущеного процесуального строку для оскарження рішення суду, що набрало законної сили, лише з метою його скасування на шкоду інтересам іншого учасника процесу.
Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), поновлення строку на оскарження судового рішення, що набрало законної сили, зі спливом значного проміжку часу, є порушенням принципу юридичної визначеності та «права на суд», гарантованого пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (пункти 42 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Пономарьов проти України» від 3 квітня 2008 року).
Необґрунтоване поновлення процесуальних строків на оскарження «остаточного судового рішення» є порушенням принципу res judicata (правової визначеності), про що неодноразово наголошувалося у практиці Європейського суду з прав людини.
Так, у параграфі 41 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Пономарьов проти України» від 3 квітня 2008 року зазначено, що вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави. Однією із таких підстав може бути, наприклад, неповідомлення сторін органами влади про прийняті рішення у їхній справі. Проте навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження.
Аналогічні висновки викладені Європейським судом з прав людини також у справах «Науменко проти України» від 09 листопада 2004 року, «Полтораченко проти України» від 18 січня 2005 року та «Тімотієвич проти України» від 08 листопада 2005 року.
Поновлення строку на касаційне оскарження судового рішення без доведеності поважності причин не забезпечувало б рівновагу між інтересами сторін та правову визначеність у цивільних правовідносинах, яка є складовою верховенства права, проголошеного статтею 8 Конституції України.
Згідно довідки клініки щелепно-лицевої хірургії та стоматології від 14 травня 2020 року протягом січня - лютого ОСОБА_1 проведено терапевтичну та хірургічну санацію порожнини роту.
Заявник подав касаційну скаргу 30 березня 2020 року, при цьому зазначав, що повний текст оскаржуваного судового рішення отримав 29 січня 2020 року.
 
Отже, надані заявником докази не підтверджують поважність пропуску строку на касаційне оскарження, заявником не надано логічного обґрунтування, що заважало звернутись до суду з касаційною скаргою після проведення терапевтичної та хірургічної санації порожнини роту у січні - лютому. 
 
З урахуванням наведеного, надані докази не можуть слугувати підставою для поновлення строку на касаційне оскарження судового рішення, заявником не наведено інших поважних підстав, що завадили звернутися до суду із касаційною скаргою у межах строку на касаційне оскарження.
 
Таким чином, вимоги ухвали Верховного Суду від 15 квітня 2020 року про залишення касаційної скарги без руху в частині належного обґрунтування підстав для поновлення строку на касаційне оскарження у встановлений строк не виконано.
 
Відповідно до пункту 4 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо скаржником в строк, визначений судом, не подано заяву про поновлення строку на касаційне оскарження або наведені підстави для поновлення строку на касаційне оскарження, визнані судом неповажними.
 
Враховуючи наведене, у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Одеського апеляційного суду від 15 січня 2020 року необхідно відмовити на підставі пункту 4 частини другої статті 394 ЦПК України.
 
Керуючись пунктом 4 частини другої статті 394 ЦПК України,
 
УХВАЛИВ:
 
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Одеського апеляційного суду від 15 січня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Одеського національного університету імені І. І. Мечникова про поновлення на роботі та стягнення на його користь середнього заробітку за час вимушеного прогулу.
 
Копію ухвали та додані до скарги матеріали повернути особі, яка подавала касаційну скаргу.
 
Ухвала оскарженню не підлягає.         

Судді:	І. Ю. Гулейков     О. В. Ступак      Г. І. Усик