Постанова
Іменем  України 
 
12 березня 2020 року
м. Київ
 
справа № 243/9842/18
провадження № 61-11648св19
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: 
Тітова М. Ю. (суддя-доповідач), Карпенко С. О., Стрільчука В. А.,
 
учасники справи:
позивач - ОСОБА_1 ,
відповідач - ОСОБА_2 ,
третя особа - Орган опіки та піклування виконавчого комітету Слов`янської міської ради Донецької області,
 
провівши у порядку письмового провадження попередній розгляд справи за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 12 березня 2019 року у складі судді Неминущого Г. Л. та постанову Донецького апеляційного суду від 20 травня 2019 року у складі колегії суддів: Новікової Г. В., Гапонова А. В., Никифоряка Л. П.,
 
ВСТАНОВИВ:
 
Описова частина 
 
Короткий зміст позовних вимог
У жовтні 2018 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 та просила визначити місце проживання неповнолітніх дітей ОСОБА_3 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , разом з нею.
В обґрунтування позовних вимог зазначала, що перебувала з ОСОБА_2 у зареєстрованому шлюбі, у якому народилося двоє дітей - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
З моменту народження по теперішній час неповнолітні діти зареєстровані у квартирі АДРЕСА_1 , яка належить їй.
Рішенням Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 12 березня 2019 року шлюб між сторонами було розірвано.
Рішенням комісії з питань захисту прав дитини виконавчого комітету Слов`янської міської ради № 4/3 від 14 лютого 2018 року встановлено місце проживання малолітніх дітей з батьком ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_2 . Після прийняття цього рішення діти стали проживати із батьком.
Разом з тим, ОСОБА_4 перестав відвідувати дитячий садок після того, як почав проживати з батьком.
Відповідач не виконує рішення виконавчого комітету Слов`янської міської ради № 390 від 20 червня 2018 року, яким встановлено порядок її спілкування з дітьми у перші та треті вихідні дні місяця з 17:00 год суботи до 14:00 год неділі, без присутності батька дітей, у зв`язку з чим вона зверталась до відділу поліції та до служби у справах дітей Слов`янської міської ради.
Зазначає, що вона офіційно працює у фізичної особи-підприємця ОСОБА_5 , має стабільний дохід, може створити усі необхідні умови для проживання та нормального розвитку дітей, задовольнити їх гармонійний розвиток особистості в атмосфері любові і матеріальної забезпеченості. Крім того, їй на праві власності належить квартира. За місцем роботи та місцем проживання характеризується позитивно.
Батько дітей ОСОБА_2 офіційно не працевлаштований, не має постійного доходу для матеріального забезпечення дітей, проживає у квартирі, яка не облаштована всім необхідним для їх розвитку, не належить йому або його родичам на праві власності, та не може забезпечити належні умови для нормального розвитку дітей та їх навчання.
Також їй відомо, що відповідач перебуває на обліку в КЛПУ «Міський наркологічний диспансер м. Слов`янська» у зв`язку зі зловживанням алкогольними напоями та наркотичними засобами.
Короткий зміст рішення судів першої та апеляційної інстанції
Рішенням Слов'янського міськрайонного суду Донецької області від 12 березня 2019 року, залишеним без змін постановою Донецького апеляційного суду від 29 травня 2019 року, у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.
Суд першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд, виходив з того, що на дату розгляду спору ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , досяг чотирнадцяти років, має право самостійно визначати, з ким з батьків він бажає проживати, тому відсутні правові підстави для задоволення позову в частині визначення його місця проживання.
Відмовляючи у визначенні місця проживання малолітнього ОСОБА_4 разом з матір'ю, суди виходили з того, що дитина висловила більшу особисту прихильність до батька, після припинення між сторонами шлюбних відносин постійно проживала разом з ним, за цей час встановлена сталість її соціальних зв`язків з батьком та братом, її місце проживання та порядок спілкування матері з дитиною було визначено уповноваженим органом. Відсутні докази, які б свідчили про те, що визначення місця проживання дитини з батьком ОСОБА_2 може зашкодити її інтересам.
Короткий зміст та узагальнені доводи касаційної скарги
У червні 2019 року ОСОБА_1 звернулася до Верховного Суду  з касаційною скаргою, у якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просила скасувати рішення Слов'янського міськрайонного суду Донецької області від 12 березня 2019 року  в частині відмови у задоволенні позовних вимог про визначення місця проживання ОСОБА_4 разом з нею та постанову Донецького апеляційного суду від 29 травня 2019 року і ухвалити нове рішення, яким задовольнити вимогу про визначення місця проживання ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , разом з нею.
В обґрунтування касаційної скарги зазначала, що наявність  рішення органу опіки та піклування щодо визначення місця проживання дитини, прийняте за заявою одного з батьків, не позбавляє особу права на звернення до суду та не забороняє розгляд судом справ про визначення місця проживання малолітньої дитини.
 
Суди у порушення вимог частини другої статті 161 СК України, яка встановляє заборону передання дитини тому з батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями та наркотичними засобами, залишили неповнолітню дитину з відповідачем, який перебуває під наглядом у лікаря-нарколога та притягувався до адміністративної відповідальності за керування транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння.
 
Судові рішення в частині вирішення позовних вимог про визначення місця проживання ОСОБА_3 в касаційному порядку не оскаржувалися та не переглядаються.
 
Рух справи в суді касаційної інстанції
 
Ухвалою Верховного Суду від 26 червня 2019 року відкрито касаційне провадження  у вказаній справі.
 
17 липня 2019 року справа № 243/9842/18 надійшла до Верховного Суду.
 
Мотивувальна частина
 
Позиція Верховного Суду
 
Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Пунктом 2 розділу ІІ Прикінцеві та перехідні положення Закону України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» від 15 січня 2020 року № 460-IX установлено, що касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом.
Тому у тексті цієї постанови норми ЦПК України наводяться в редакції, яка була чинною станом на 07 лютого 2020 року.
Частиною другою статті 389 ЦПК України встановлено, що підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
 
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 409 ЦПК України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право залишити судові рішення судів першої інстанції та апеляційної інстанції без змін, а скаргу без задоволення. 
 
Згідно з частиною першою статті 400 ЦПК України під час розгляду справи                   в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
 
Касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення з таких підстав.
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права
Встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, в якому народилося двоє дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Діти зареєстровані за адресою: АДРЕСА_3 разом із позивачем, що підтверджується довідкою Товариства з обмеженою відповідальністю «Ліра ЛТД» від 17 вересня 2018 року.
Рішенням виконавчого комітету Слов`янської міської ради № 177 від 21 березня 2018 року визначено місце проживання малолітніх дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , які зареєстровані за адресою: АДРЕСА_4 , та фактично мешкають за адресою: АДРЕСА_5 , разом з батьком ОСОБА_2 за фактичним місцем їх проживання за адресою: АДРЕСА_5 .
Зазначене рішення прийняте з урахуванням думки дітей, результатів психолого- педагогічного діагностування дошкільного навчального закладу № 3 «Ромашка» за проективною методикою « Малюнок родини» та діалогічного спілкування, з метою виявлення ставлення дитини до членів родини.
Рішенням виконавчого комітету Слов`янської міської ради № 390 від 20 червня 2018 року встановлено порядок спілкування ОСОБА_1 з дітьми за наступним графіком: перші та треті вихідні дні місяця з 17:00 год суботи до 14:00 год неділі без присутності батька дітей, враховуючи згоду та бажання дітей.
Відповідно до характеристики, наданої директором навчально-виховного закладу загальноосвітньої шкоди № 13 м. Слов`янська, батько приділяє належну увагу вихованню дітей, цікавиться їх успіхами, приводить до школи.
ОСОБА_1 характеризується позитивно, що підтверджується характеристикою від 13 вересня 2018 року, наданою фізичною особою-підприємцем ОСОБА_5 за місцем роботи; громадською характеристикою від 14 вересня 2018 року, наданою директором Товариства з обмеженою відповідальністю «Ліра ЛТД». ОСОБА_1 на диспансерному обліку у лікаря- нарколога КЛПУ «Міський наркологічний диспансер м. Слов`янська» не перебуває.
Позивач працює у фізичної особи-підприємця ОСОБА_5 з 12 жовтня 2017 року на посаді глазурувальника фарфорових та фаянсових виробів. Дохід за період з 01 листопада 2017 року по 31 серпня 2018 року склав 36 184,00 грн.
Згідно листа Слов`янського ВП ГУНП в Донецькій області від 14 червня 2018 року, надісланого на адресу ОСОБА_1 , її заява за фактом необхідності прийняття заходів стосовно ОСОБА_2 була отримана Слов`янським відділом поліції ГУНП в Донецькій області та зареєстрована до журналу єдиного обліку заяв і повідомлень про вчинені кримінальні правопорушення та інші події Слов`янського відділення поліції за № 18285 від 08 червня 2018 року. У ході проведення перевірки з ОСОБА_2 була проведена бесіда профілактичного характеру про недопущення невиконання обов`язків по вихованню дітей.
24 січня 2019 року у судовому засіданні за участю головного спеціаліста Відділу освіти Слов`янської міської ради Ткачової Л. М., яка діє на підставі доручення № 27-01/32-127 від 24 січня 2019 року в якості педагога, опитано ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який розповів, що він навчається у першому класі, проживає разом із батьком, йому з ним добре. На запитання, чому він не хоче жити разом із мамою, відповів, що його там ображають, мама та бабуся Оля його б`ють. Тато його не ображає.
Згідно з частиною першою статті 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.
Відповідно до положень статті 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.
Мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини (стаття 141 СК України).
Згідно з положеннями частини першої, другої статті 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини.
Відповідно до положень частини першої статті 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.
Згідно із статтею 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає.
Відповідно до положень частини першої статті 3, частини першої статті 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками в супереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.
При вирішенні спору про місце проживання дитини належить звертати особливу увагу на її вік та з`ясовувати, з ким із батьків вона бажає проживати. Вирішуючи спори між батьками, які проживають окремо, про те, з ким із них дитина залишається, суд, виходячи із рівності прав та обов`язків батька й матері щодо своїх дітей, повинен ухвалити рішення, яке відповідало б якнайкращим інтересам дитини. При цьому суд враховує, хто з батьків виявляє більшу увагу до дітей і турботу про них, їхній вік і прихильність до кожного з батьків, особисті якості батьків, можливість створення належних умов для виховання, маючи на увазі, що перевага в матеріально-побутовому стані одного з батьків сама по собі не є вирішальною умовою для передачі йому дітей.
Частинами першою, другою статті 171 СК України встановлено, що дитина має право на те, щоб бути вислуханою батьками, іншими членами сім`ї, посадовими особами з питань, що стосуються її особисто, а також питань сім`ї. Дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками, іншими особами спору щодо її виховання, місця проживання.
Суди встановили, що ОСОБА_4 при спілкуванні висловив більшу особисту прихильність до батька ніж до матері.
Згідно із частиною восьмою статті 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини.
З урахуванням наведеного, правильним є висновок судів першої та апеляційної інстанцій про те, що визначення місця проживання  неповнолітнього ОСОБА_4 з батьком забезпечить якнайкраще його інтереси. При цьому, судами обґрунтовано враховано думку  самого неповнолітнього ОСОБА_4 щодо бажання проживати разом з батьком та ту обставину, що він починаючи з лютого 2018 року проживає з батьком, яким створені належні умови для виховання, навчання та гармонійного розвитку дитини.
Розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суди правильно визначилися з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідили наявні у справі докази і дали їм належну оцінку згідно зі статтями 57-60, 212 ЦПК України                     2004 року, правильно встановили обставини справи, внаслідок чого ухвалили законні й обґрунтовані рішення, які відповідають вимогам матеріального та процесуального права. 
 
Доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, а стосуються переоцінки доказів, що знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції.
 
Згідно з частиною третьою статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо відсутні підстави для їх скасування. Не може бути скасоване правильне по суті                 і законне рішення з одних лише формальних міркувань.
 
Оскаржуване судове рішення відповідають вимогам закону й підстави для його скасування відсутні.
 
Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу                       ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 12 березня 2019 року та постанову Донецького апеляційного суду від 29 травня 2019 року в оскарженій частині залишити без змін.
 
Щодо судових витрат
 
Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 416 ЦПК України суд касаційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції. 
 
Оскільки касаційна скарга залишена без задоволення, відсутні підстави для нового розподілу судових витрат. 
 
Керуючись статтями 400, 401, 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд                         у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду
 
ПОСТАНОВИВ:
 
Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
 
Рішення Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 12 березня 2019 року та постанову Донецького апеляційного суду від 29 травня 2019 року в частині вирішення позовних вимог про визначення місця проживання ОСОБА_4 залишити без змін.
 
Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді:                                                                                                 М. Ю. Тітов

С. О. Карпенко

В. А. Стрільчук