Ухвала
13 травня 2020 року
м. Київ
справа № 644/5622/18
провадження № 51-2267ск20 
Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого                                    ОСОБА_1 ,
суддів                                                ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянувши касаційну скаргу засудженої ОСОБА_4 на ухвалу Харківського апеляційного суду від 13 лютого 2020 року щодо неї,
встановив:
У касаційній скарзі порушується питання про перегляд вказаного судового рішення у касаційному порядку.
Перевіривши касаційну скаргу на відповідність вимогам ст. 427 Кримінального процесуального кодексу України (далі – КПК), суд касаційної інстанції дійшов висновку, що скаргу подано без додержання вимог пунктів 1, 3, 4, 5 ч. 2 цієї статті.
Так, засуджена, всупереч положенням п. 1 ч. 2 ст. 427 КПК, направляючи до Суду 04 травня 2020 року свою касаційну скаргу, вказала, що скарга подається 
до Верховного суду України Касаційного кримінального суду, що не відповідає приписам п. 21 ч. 1 ст. 3 КПК (в редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147 - VIII), згідно з якою судом касаційної інстанції є Верховний Суд.
Відповідно до вимог п. 3 ч. 2 ст. 427 КПК у касаційній скарзі зазначається, судове рішення, що оскаржується, однак касаційна скарга містить протиріччя щодо цього.
Засуджена, зазначивши у вступній частині скарги назву суду апеляційної інстанції, ухвалу якого, на її думку, слід скасувати, у касаційній скарзі зазначила дату постановлення оскаржуваної ухвали 18 лютого 2020 року, а до скарги долучила ухвалу від 13 лютого 2020 року. 
Згідно з пунктами 4, 5 ч. 2 ст. 427 КПК касаційна скарга повинна містити обґрунтування заявлених скаржником вимог із відображенням того, у чому полягає незаконність чи необґрунтованість судового рішення та вимоги особи, яка подає касаційну скаргу, до суду касаційної інстанції.
Проте скаржниця подала касаційну скаргу без додержання зазначених приписів кримінального процесуального закону.
Суд касаційної інстанції є судом права, а не факту. Згідно з ч. 1 ст. 438 КПК підставами для скасування чи зміни судових рішень є: істотне порушення вимог кримінального процесуального закону (ст. 412 КПК); неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність (ст. 413 КПК); невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення 
та особі засудженого (ст. 414 КПК). Тому, засуджена, заперечуючи законність судового рішення, має конкретно вказати у чому полягають допущені, на її думку, істотні порушення норм права, які відповідно до ст. 438 КПК є підставами для скасування чи зміни оспорюваного рішення, тобто навести правове обґрунтування заявлених вимог. 
При цьому слід мати на увазі, що відповідно до ч. 1 ст. 433 КПК суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.
Отже, касаційний суд не перевіряє судових рішень у частині неповноти судового розгляду, а також достовірності фактичних обставин кримінального провадження, як про це ставить питання у касаційній скарзі засуджена.
Крім того, всупереч законодавчим приписам у поданій скарзі не викладено обґрунтування незаконності судового рішення та необхідності його скасування на підставах, передбачених ч. 1 ст. 438 КПК, з огляду на положення статей 84, 94, 370, 374, 404, 412-414, 415, 419 цього Кодексу в їх взаємозв`язку. 
З огляду на викладене, особа, яка подає касаційну скаргу, повинна вказати 
на конкретні порушення закону, передбачені ст. 438 КПК, що є підставою для зміни чи скасування рішення, а також належним чином обґрунтувати свої доводи. 
Відповідно до ст. 436 КПК суд касаційної інстанції за наслідками розгляду касаційної скарги має право: 1) залишити судове рішення без зміни, а касаційну скаргу - без задоволення; 2) скасувати судове рішення і призначити новий розгляд у суді першої чи апеляційної інстанції; 3) скасувати судове рішення 
і закрити кримінальне провадження; 4) змінити судове рішення.
Однак, всупереч вищевказаним положенням ст. 436 КПК у касаційній скарзі містяться протиріччя. 
Так, в одній частині скарги засуджена вказує на наявність підстав для касаційного перегляду як вироку місцевого суду, так і ухвали апеляційного суду, а в іншій частині просить скасувати лише ухвалу апеляційного суду.
Крім того, в п. 1 прохальної частини касаційної скарги засуджена просить переглянути постанову апеляційного суду м. Харкова, а в п. 4 ухвалу Харківського апеляційного суду.
У зв`язку з цим засудженій необхідно визначитися, яке судове рішення вона оскаржує та у суді якої інстанції просить призначити новий розгляд кримінального провадження, усунути протиріччя та обґрунтувати свої доводи 
з урахуванням судових рішень, які вона оскаржує. 
Оскільки касаційна скарга не відповідає вимогам, передбаченим ст. 427 КПК, колегія суддів вважає за необхідне на підставі ч. 1 ст. 429 цього Кодексу залишити скаргу без руху й установити строк для усунення допущених недоліків. Засудженій також необхідно надати докази дотримання встановленого Судом строку усунення недоліків. 
Враховуючи викладене, керуючись ч. 1 ст. 429, ст. 441 КПК, Верховний Суд
постановив:
Касаційну скаргу засудженої ОСОБА_4 на ухвалу Харківського апеляційного суду від 13 лютого 2020 року щодо неї, залишити без руху та надати їй строк для усунення недоліків протягом п`ятнадцяти днів з дня отримання ухвали.
У разі невиконання вимог касаційну скаргу буде повернуто особі, яка її подала.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:
 
ОСОБА_1                                        ОСОБА_2                                      ОСОБА_3