Постанова                                   
Іменем України               
                  
13 травня 2020 року
м. Київ
 
справа № 344/16988/14-ц
провадження № 61-40563св18
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: 
 
головуючого - Червинської М. Є., 
суддів: Бурлакова С. Ю., Зайцева А. Ю. (суддя-доповідач), Коротенка Є. В.,  Коротуна В. М.,
 
учасники справи:
позивач -  ОСОБА_1 ,
відповідач - Публічне акціонерне товариство «Дельта Банк», 
 
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» про визнання безпідставною заборгованості та зобов`язання видати довідку про відсутність заборгованості,
 
за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Апеляційного суду Івано-Франківської області від 19 червня 2018 року у складі колегії суддів: Фединяка В. Д., Василишин Л. В., Матківського Р. Й.,
 
                                                            ВСТАНОВИВ:
 
1. Описова частина
Короткий зміст позовних та зустрічних позовних вимог
У листопаді 2014 року ОСОБА_1 звернувся до суду з указаним позовом, в якому просив визнати безпідставною нараховану банком заборгованість за   кредитним договором від 27 серпня 2008 року № 318-014/ФКВ та зобов`язати видати довідку про відсутність заборгованості за вказаним договором.
В обґрунтування заявлених вимог посилався на те, що 19.11.2013 року рішенням Апеляційного суду   Івано-Франківської області з нього стягнуто на користь ПАТ «Дельта Банк» заборгованість за кредитним договором № 318-014/ФКВ від 27.08.2008 року в розмірі 81 100,73 грн та 811,01 грн судового збору. Він звертався до відповідача з метою погасити заборгованість та виконати рішення суду, однак відповідач відмовлявся отримати кошти згідно рішення суду. 
 
13 січня 2014 року ним повністю сплачено заборгованість за кредитним договором згідно рішення суду та судові витрати. Проте ПАТ «Дельта Банк» відмовляється видати довідку про відсутність заборгованості за кредитним договором та виконання зобов`язань, а в липні 2014 року надіслав йому лист про наявну заборгованість за кредитним договором у розмірі 5 964,46 долари США, яку він не визнав. 
 
Посилаючись на те, що у нього відсутня заборгованість за кредитним договором, просив суд визнати безпідставною нараховану банком заборгованість та зобов`язати ПАТ «Дельта Банк» видати довідку про відсутність заборгованості за кредитним договором.
 
Короткий зміст рішення суду першої інстанції
Івано-Франківський міський суд Івано-Франківської області заочним рішенням від 27 березня 2015 року позов задовольнив. Визнав безпідставною нараховану ПАТ «Дельта Банк» заборгованість за кредитним договором від 27 серпня               2008 року № 318-014/ФКВ-08. Зобов`язав ПАТ «Дельта Банк» видати                          ОСОБА_1 довідку про відсутність заборгованості за кредитним договором                             від 27 серпня 2008 року № 318-014/ФКВ-08.  Вирішив питання про судові витрати у справі.
 
Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що заборгованість за кредитним договором від 27 серпня 2008 року, укладеним між ТОВ «Укрпромбанк» та ОСОБА_1 є погашеною, оскільки останній сплатив борг згідно рішення Апеляційного суду   Івано-Франківської області від 19.11.2013 року, а кредитор прийняв кошти від позивача. 
 
Короткий зміст рішення апеляційного суду
Апеляційний суд Івано-Франківської області ухвалою від 12 вересня 2016 року заочне рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області                             від 27 березня 2015 року залишив без змін.
 
Ухвала  апеляційного  суду  мотивована  тим,  що  висновки суду першої інстанції
щодо погашення ОСОБА_1 боргу згідно з  рішенням суду є вірними та такими, що відповідають нормам матеріального права.  

Короткий зміст рішення суду касаційної інстанції
Верховний Суд постановою від 25 квітня 2018 року ухвалу Апеляційного суду Івано-Франківської області від 12 вересня 2016 року скасував, справу направив на новий розгляд до апеляційного суду.
 
Постанова касаційного суду мотивована тим, що рішенням суду від 19 листопада 2013 року з ОСОБА_1 стягнуто кредитну заборгованість, яка утворилась станом на 01 березня 2013 року та була погашена лише 13 січня 2014 року. Таким чином, апеляційний суд не звернув уваги на те, що у період з 01 березня               2013 року до 13 січня 2014 року за умовами кредитного договору та згідно з вимогами законодавства продовжувала нараховуватись заборгованість за процентами, комісією та іншими платежами, які підлягали сплаті, але не були сплачені.
 
Короткий зміст рішення апеляційного суду
Апеляційний суд Івано-Франківської області постановою від 19 червня 2018 року заочне рішення  Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 27 березня 2015 року скасував, ухвалив нове рішення, яким у задоволенні позову відмовив.
 
Апеляційний суд мотивував постанову тим, що  суд першої інстанції не звернув уваги, що за період з 01 березня 2013 року по 13 січня 2014 року за умовами кредитного договору та згідно з вимогами законодавства продовжувала нараховуватись заборгованість за процентами, комісією та іншими платежами та дійшов передчасного висновку про задоволення позову. ПАТ «Дельта Банк» правомірно надано позивачу відповідь, в якій вказано про наявність заборгованості за кредитним договором № 318-014/ФКВ-08 укладеним 27 серпня 2008 року між ТОВ «Укрпромбанк» та ОСОБА_1 .
 
Короткий зміст вимог касаційної скарги, відзиву на неї та їх узагальнені аргументи 
У касаційній скарзі, поданій у липні 2018 року до Верховного Суду,                        ОСОБА_1 просить скасувати постанову Апеляційного суду Івано-Франківської області від 19 червня 2018 року, залишити в силі рішення суду першої інстанції.
 
Касаційна скарга мотивована тим, що постанова апеляційного суду ухвалена з порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.
 
Звернувшись до суду у 2013 році банк просив стягнути достроково увесь борг за кредитним договором включаючи тіло кредиту та відсотки, в результаті чого він змінив строк виконання зобов`язання з чергових платежів на достроковий платіж, а також змінив і валюту виконання зобов`язання, оскільки просив стягнути заборгованість у гривні, а не доларах США.
 
Наявність судового рішення надавало право банку лише на отримання сум передбачених частиною другою статті 625 ЦК України, а не умовами договору. Однак, банк у своїй апеляційній скарзі зазначав, що заборгованість ним нарахована згідно з умовами кредитного договору, тому є такою, що безпідставно нарахована.   
 
З березня 2013 року по даний час банк не ставить питання про застосування статті 625 ЦК України.  
 
31 серпня 2018 року до Верховного Суду надійшов відзив ПАТ «Дельта Банк» на касаційну скаргумотивований тим, що ОСОБА_1 не виконував належним чином свої зобов`язання з повернення заборгованості за кредитним договором, внаслідок чого утворилася заборгованість нарахована за умовами кредитного договору, що станом на 25 березня 2016 року становила 137 324,78 грн за тілом кредиту, яка станом на 27 серпня 2018 року не погашена.
 
ОСОБА_1 безпідставно посилається на рішення Апеляційного суду Івано- Франківської області від 19 листопада 2013 року, ухвалене у справі                       № 344/4841/13-ц, яким стягнуто заборгованість за кредитним договором. Даним судовим рішенням вирішено стягнути заборгованість за кредитним договором у розмірі 10 233,40 доларів США, що становить еквівалент 81 100,73 грн станом на дату підписання договору про передачу активів між АТ «Дельта Банк» та ТОВ «Укрпромбак», а саме на 30 червня 2010 року. Дане рішення жодним чином не  змінює валюту зобов`язання за кредитом з долара США на гривню та не зупиняє нарахування процентів та інших нарахувань за кредитом. Судове рішення про стягнення боргу не містить жодної вказівки щодо списання чи зупинення нарахування процентів чи штрафних санкцій за кредитом, щодо дострокового, повного чи часткового стягнення заборгованості. Крім того, з огляду на ухвалене судове рішення вбачається, що воно стосувалось стягнення заборгованості за кредитом за період до 30 червня 2010 року. В той же час АТ «Дельта Банк» не позбавлений права звернутися з новим позовом щодо нарахованої заборгованості після 30 червня 2010 року, оскільки кредитний договір діє до 24 серпня 2023 року.
 
Рух справи в суді касаційної інстанції
Ухвалою Верховного Суду від 26 липня 2018 року відкрито касаційне провадження у справі, витребувано її матеріали з Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області.
 
10 серпня 2018 року справа надійшла до Верховного Суду.
 
16 квітня 2020 року розпорядженням заступника керівника апарату Верховного Суду - керівник секретаріату Касаційного цивільного суду Капустинським В.               № 1123/0/226-20 призначено повторний автоматизований розподіл судової справи.
 
16 квітня 2020 року протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями справу призначено судді-доповідачеві Зайцеву А. Ю., судді, які входять до складу колегії: Бурлаков С. Ю., Коротенко Є. В.
 
Ухвалою Верховного Суду від 04 травня 2020 року справу призначено до судового розгляду.
 
Фактичні обставини справи, встановлені судами
07 серпня 2008 року між ТОВ «Укрпромбанк» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір, за умовами якого ОСОБА_1 отримав кредит у розмірі      11 000 доларів США зі сплатою 15,8 % річних на строк до 24 серпня 2023 року в порядку та на умовах, встановлених кредитним договором, згідно з графіком погашення кредиту, погодженого сторонами.
На забезпечення належного виконання боржником зобов`язань за кредитним договором від 27 серпня 2008 року між ТОВ «Укрпромбанк» та ОСОБА_1 укладено іпотечний договір, предметом якого є земельна ділянка площею  0,0667 га, що належить ОСОБА_1 на праві власності на підставі державного акта на право власності на земельну ділянку від 02 червня            2005 року.
Відповідно до договору від 30 червня 2010 року № 2258 про передачу активів та кредитних зобов`язань, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Соколовим О. Є., ТОВ «Укрпромбанк» відступив права вимоги за даним кредитним договором на користь ПАТ «Дельта Банк». 
У зв`язку з неналежним виконанням ОСОБА_1 умов кредитного договору ПАТ «Дельта Банк» 01 квітня 2013 року звернулося до нього з позовом про стягнення заборгованості в розмірі 115 148,60 грн, яка складається з 78 659,11 грн - тіло кредиту, 36 489,48 грн - відсотки за кредитом.
Рішенням Апеляційного суду Івано-Франківської області від 19 листопада           2013 року позов ПАТ «Дельта Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Дельта Банк» заборгованість за кредитним договором від 27 серпня 2008 року № 318-014/ФКВ у розмірі 81 100,73 грн та судові витрати в розмірі 811,01 грн
05 грудня 2013 року позивач звернувся до банку із заявою про добровільне виконання вказаного рішення апеляційного суду та просив надати йому реквізити для сплати заборгованості.
Згідно з квитанціями від 13 січня 2014 року № 2356957 та № 2358980 позивач сплатив відповідачу заборгованість за кредитним договором та судові витрати, добровільно виконавши рішення апеляційного суду.
13 січня, 26 лютого, 17 червня 2014 року ОСОБА_1 звертався до банку із заявами про надання довідки про відсутність заборгованості за кредитним договором у зв`язку з повним її погашенням згідно з рішенням Апеляційного суду Івано-Франківської області від 19 листопада 2013 року.
19 червня 2014 року ПАТ «Дельта Банк» надало позивачу відповідь в якій зазначило, що станом на 19 червня 2014 року загальна сума заборгованості за кредитним договором становить 5 964,46 доларів США.
 
2. Мотивувальна частина
Позиція Верховного Суду 
Відповідно до частини третьої  статті  3  ЦПК  України  провадження  в  цивільних 
справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
 
Згідно з положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права. 
Відповідно до частин першої, другої  статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.
 
Перевіривши аргументи касаційної скарги та матеріали справи, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку про наявність передбачених законом підстав для часткового задоволення касаційної скарги, з огляду на наступне.
 
Мотиви і доводи Верховного Суду та застосовані норми права.
Відповідно до статей 1054, 1055 ЦК України за кредитним договором, який укладається у письмовій формі, банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Статтею 525 ЦК України встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Згідно зі статтею 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.
Стаття 599 ЦК України визначає, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.
Системний аналіз статей 599, 1049, 1054 ЦК України свідчить, що належним виконанням кредитного договору є зарахування на узгоджений сторонами рахунок кредитора суми кредиту, передбачених договором процентів та можливих штрафних санкцій, у разі їх нарахування.
Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати достроково повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу (частина друга статті 1050 ЦК України).
Отже, пред`явлення 01 квітня 2013 року ПАТ «Дельта Банк» позову до      ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором свідчить про те, що кредитор використав право вимоги дострокового повернення усієї суми кредиту, що залишилася несплаченою, а також сплати процентів, та на власний розсуд змінив умови основного зобов`язання щодо строку дії договору, порядку сплати процентів за користування кредитом, тобто після зміни банком строку виконання основного зобов`язання право кредитодавця нараховувати інші передбачені договором платежі припинилося, оскільки судове рішення про задоволення вимог кредитора надає кредитору право лише на отримання сум, передбачених частиною другою статті 625 ЦК України. 
До  схожого за змістом правового висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у постановах від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18) та від 04 лютого 2020 року у справі № 912/1120/16 (провадження № 12-142гс19).
Аргументи відповідача про те, що ОСОБА_1 безпідставно посилається на рішення Апеляційного суду Івано-Франківської області від 19 листопада                   2013 року, ухвалене у справі  № 344/4841/13-ц, яким стягнуто заборгованість за кредитним договором, оскільки воно жодним чином не змінює валюту зобов`язання за кредитом з долара США на гривню, не зупиняє нарахування процентів та інших нарахувань за кредитом, не містить жодної вказівки щодо списання чи зупинення нарахування процентів чи штрафних санкцій за кредитом, щодо дострокового, повного чи часткового стягнення заборгованості, а також стосується стягнення заборгованості за кредитом за період до 30 червня             2010 року, тому банк не позбавлений права звернутися з новим позовом щодо нарахованої заборгованості після 30 червня 2010 року, оскільки кредитний договір діє до 24 серпня 2023 року, спростовуються змістом позовної заяви банку від 27 березня 2013 року (вих. № 48.4-10/2862/13), яка міститься в матеріалах справи на аркушах справи 8-10, судовими рішеннями ухваленими у справі № 344/4841/13-ц, та свідчать про хибне трактування норм матеріального права, які регулюють спірні правовідносини та правових висновків Великої Палати Верховного Суду.
Ураховуючи, що банк використав своє право на дострокове повернення грошових коштів за кредитним договором, та своїми діями змінив строк виконання основного зобов`язання, після чого кредитодавець втратив право нараховувати будь-які передбачені договором платежі, висновок суду першої інстанції про виконання ОСОБА_1 своїх зобов`язань за кредитним договором є правильним.  
 
Доказів пред`явлення вимог, їх обґрунтування та реалізації відповідно до статті 625 ЦК України, за період фактичного невиконання рішення суду про стягнення кредитної заборгованості, матеріали справи не містять, а тому відмовляти у задоволенні позову з підстав наявності заборгованості у позивача за вказаним кредитним договором в апеляційного суду не було.
 
За вказаних обставин, Верховний Суд погоджується з аргументами касаційної скарги щодо виконання позивачем умов кредитного договору в повному обсязі.
 
Частиною першою статті 545 ЦК України передбачено, що прийнявши виконання зобов`язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі.
 
Ураховуючи наведе висновок суду першої інстанції про зобов`язання ПАТ «Дельта Банк» видати ОСОБА_1 довідку про відсутність заборгованості за кредитним договором від 27 серпня 2008 року № 318-014/ФКВ-08 є законним і обґрунтованим.
  
Однак не можна погодитися с висновком міського суду щодо визнання безпідставною нараховану ПАТ «Дельта Банк» заборгованість за кредитним договором від 27 серпня 2008 року № 318-014/ФКВ-08 з наступних підстав.
 
Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника.
 
Загальний   перелік   таких   способів   захисту   цивільних   прав   та   інтересів 
передбачений статтею 16 ЦК України.
 
У частині другій статті 16 ЦК України визначено способи захисту цивільних прав та інтересів судом: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.
 
Такого способу захисту цивільних прав судом як визнання заборгованості безпідставною ні статтею 16 ЦК України, ні іншими законами не визначено, а тому такі вимоги не можуть бути задоволені.
 
Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права (частина третя статті 400 ЦПК України).
 
Відповідно до частини першої статті 413 ЦПК України суд касаційної інстанції скасовує постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково і залишає в силі судове рішення суду першої інстанції у відповідній частині, якщо встановить, що судом апеляційної інстанції скасовано судове рішення, яке відповідає закону.
 
Зважаючи на викладене, колегія суддів вважає, що касаційну скаргу слід задовольнити частково, рішення суду першої інстанції в частині визнання безпідставною нараховану банком заборгованість за кредитним договором та постанову суду апеляційної інстанцій скасувати, заочне рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 27 березня 2015 року в частині зобов`язання ПАТ «Дельта Банк» видати ОСОБА_1 довідку про відсутність заборгованості за кредитним договором залишити без змін, в іншій частині позову ухвалити нове рішення, яким у задоволені позовної вимог про визнання безпідставною нараховану ПАТ «Дельта Банк» заборгованість за кредитним договором  відмовити з наведених підстав. 
 
Керуючись статтями 400, 412, 413, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційної цивільного суду 
 
                                               ПОСТАНОВИВ:
 
Касаційну скаргу   ОСОБА_1 задовольнити частково. 
Заочне рішення Івано-Франківський міського суду Івано-Франківської області від 27 березня 2015 року в частині визнання безпідставною нараховану ПАТ «Дельта Банк» заборгованість за кредитним договором від 27 серпня 2008 року                               № 318-014/ФКВ-08 та постанову Апеляційного суду Івано-Франківської області                          від 19 червня 2018 року скасувати.
 
В задоволенні позову ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» про визнання безпідставною заборгованості за кредитним договором від 27 серпня 2008 року                               № 318-014/ФКВ-08 відмовити.
 
В іншій частині заочне рішення Івано-Франківський міського суду Івано-Франківської області від 27 березня 2015 року залишити без змін.
 
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає. 

Головуючий                                                                                    М. Є. Червинська 
 
Судді                                                                                                 С. Ю. Бурлаков
 
А. Ю. Зайцев
 
                                                                                                            Є. В. Коротенко     
 
                                                                                                            В. М. Коротун