Дата документу 13.03.2020 Справа № 320/3013/18

Запорізький Апеляційний суд

 
ЄУН 320/3013/18	Головуючий у 1-й інстанції Дараган Л.В.	
Пр. № 22-ц/807/1189/20	Суддя-доповідач Гончар М.С.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
13 березня 2020 року                                        м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого судді (судді-доповідача)         Гончар М.С. 
суддів                                                Маловічко С.В., Подліянової Г.С.
розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 27 січня 2020 року про передачу справи на розгляд іншого суду у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного Фонду України в Запорізькій області про порушення прав військовослужбовця на отримання пенсії за вислугу років на умовах, в розмірі і порядку обчислення, визначеного чинними актами цивільного законодавства, поновлення порушених прав військовослужбовця на пенсійне забезпечення у старості відповідно до норм законів України, відшкодування матеріальних збитків і моральної шкоди
ВСТАНОВИВ:

У квітні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду із вищезазначеною позовною заявою, яку неодноразово уточнював (останні уточнення 08.01.2020 року т. с. 2 а.с. 36-37) та в якій просив:
- визнати за позивачем право військовослужбовця на визначення йому відповідачем з 01 березня 2018 року грошового забезпечення військовослужбовця, що враховується для перерахунку пенсії, в розмірі 28324,50 грн.;
- визнати за позивачем право військовослужбовця на отримання з 01 березня 2018 року пенсії за вислугу років в сумі 32464,26 грн., розрахованих згідно з чинним законодавством України за документами, які знаходяться у його пенсійній справі, що зберігається в Головному управлінні Пенсійного Фонду України в Запорізькій області;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного Фонду України в Запорізькій області поновити порушене право позивача військовослужбовця на пенсійне забезпечення у старості, здійсненого на умовах, в розмірі і порядку обчислення, визначених ст.ст. 12, 13, 43, 51, 63 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» та ч. 2 розділу 2 Закону України «Про заходи законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи»;
- стягнути з Головного управління Пенсійного Фонду України в Запорізькій області за рахунок держави Україна на свою користь заподіяну йому шкоду в сумі 2545939,88 грн., в тому числі: матеріальну шкоду, заподіяну його майну, в сумі 545939,88 грн. та моральну шкоду, завдану його здоров`ю, в сумі 2000000,00 грн., внаслідок порушення відповідачем його соціального права військовослужбовця на пенсійне забезпечення у старості.
В автоматизованому порядку після повторного автоматизованого розподілу судової справи, для розгляду цієї справи визначено суддю суду першої інстанції Дараган Л.В. (т.с. 2 а.с. 27).
У січні 2020 року від представника відповідача до суду першої інстанції надійшло клопотання про передачу справи на розгляд до Запорізького окружного адміністративного суду (т.с. 2 а.с. 49-54).
Ухвалою Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 27 січня 2020 року (т.с. 2 а.с. 57-60) у задоволенні клопотання представника відповідача Головного управління Пенсійного Фонду України в Запорізькій області про передачу справи на розгляд до Запорізького окружного адміністративного суду відмовлено. Справу передано на розгляд до Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя.
Не погоджуючись із зазначеною ухвалою суду першої інстанції (фактично лише в частині передачі справи на розгляд до Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя), посилаючись на порушення норм процесуального права судом першої інстанції при її постановленні, позивач ОСОБА_1  у своїй апеляційній скарзі (т.с. 2 а.с. 62) просив ухвалу суду першої інстанції скасувати, справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.
В автоматизованому порядку для розгляду цієї заяви визначено колегію суддів Запорізького апеляційного суду: головуючого суддю (суддю-доповідача) Гончар М.С., суддів Маловічко С.В. та Подліянову Г.С. (т.с. 2 а.с. 67).
Ухвалою Запорізького апеляційного суду апеляційне провадження за вищезазначеною апеляційною скаргою відкрито 17 лютого 2020 року (т.с. 2 а.с. 68), справу призначено до апеляційного розгляду в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, без повідомлення учасників справи в порядку ст. 369 ч. 2 ЦПК України (т.с. 2 а.с. 72).
Оскільки, в силу вимог ст. 369 ч. 2 ЦПК України апеляційні скарги на ухвали суду, зазначені в пунктах 1, 5, 6, 9, 10, 14, 19, 37-40 ч. 1 ст. 353 цього Кодексу, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
В силу вимог ст. 7 ч. 13 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Відповідач Головне управління Пенсійного Фонду України в Запорізькій області не скористалось своїм правом на подачу апеляційному суду відзиву на вищезазначену апеляційну скаргу позивача у цій справі станом на час її розгляду апеляційним судом.
В силу вимог ст. 360 ч. 3 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції апеляційним судом.
В силу вимог ст. 371 ч. 1 ЦПК України апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції має бути розглянута протягом тридцяти днів з дня постановлення ухвали про відкриття апеляційного провадження.
Учасниками цієї справи відводів суддям апеляційного суду у цій справі не заявлено, самовідводи відсутні.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, апеляційний суд дійшов висновку про те, що апеляційна скарга позивача ОСОБА_1 підлягає частковому задоволенню з таких підстав.
В силу вимог ст. 367 ч. 1 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Встановлено, що відповідач Головне управління Пенсійного Фонду України в Запорізькій області із вищезазначеною ухвалою суду першої інстанції погодилось, останню в апеляційному порядку не оскаржувало.
Позивач ОСОБА_1 оскаржує вищезазначену ухвали суду першої інстанції фактично лише в частині передачі цієї справи на розгляд іншому суду – Орджонікідзевському районному суду м. Запоріжжя.
Апеляційний суд переглядає законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції у цій справі лише в межах доводів та вимог апеляційної скарги позивача ОСОБА_1 і лише в частині, яка є предметом апеляційного оскарження, - в частині передачі цієї справи на розгляд іншому суду – Орджонікідзевському районному суду м. Запоріжжя.
Згідно із п. 6 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.
В силу вимог ст. 379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції, є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.
За змістом ст. 381 ч. 1 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги приймає постанову за правилами ст. 35 і глави 9 розділу ІІІ цього Кодексу з особливостями, зазначеними у ст. 382 цього Кодексу.
Встановлено, що суд першої інстанції, передаючи вищезазначену цивільну справу на розгляд до Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя, керувався ст. ст. 27, 31 - 32 ЦПК України та виходив із такого.
Відповідачем в даній цивільній справі зазначено юридичну особу – Головне управління Пенсійного Фонду України в Запорізькій області, місцезнаходження якого згідно з Єдиним державним реєстром юридичних осіб, фізичних осіб – підприємців розташоване за адресою: м. Запоріжжя, пр. Соборний, 158-б.
Тобто, на даний позов із наведеними вище позовними вимогами поширюються правила загальної підсудності і такий позов повинен пред`являтися за місцезнаходженням відповідача згідно з Єдиним державним реєстром юридичних осіб, фізичних осіб – підприємців. При цьому заявлені позовні вимоги не є такими, до яких можуть бути застосовані положення ст. 28 ЦПК України, якими визначено підсудність справ за вибором позивача.
Враховуючи, що позов пред`явлений позивачем до відповідача – юридичної особи, місцезнаходження якої згідно з Єдиним державним реєстром юридичних осіб, фізичних осіб – підприємців розташоване на території Орджонікідзевського району м. Запоріжжя, тому при виборі підсудності даної категорії справи застосуванню підлягає ст. 27 ч. 2 ЦПК України.
Відповідно до ст. 31 ч. 1 п. 1, ч. 3 ЦПК України суд передає справу на розгляд іншому суду, якщо справа належить до територіальної юрисдикції (підсудності) іншого суду. Передача справи на розгляд іншого суду за встановленою цим Кодексом підсудністю з підстави, передбаченої пунктом 1 частини першої цієї статті, здійснюється на підставі ухвали суду не пізніше п`яти днів після закінчення строку на її оскарження, а в разі подання скарги – не пізніше п`яти днів після залишення її без задоволення.
Відповідно до ст. 32 ЦПК України спори між судами про підсудність не допускаються. Справа, передана з одного суду до іншого в порядку, встановленому ст. 31 цього Кодексу, повинна бути прийнята до провадження судом, якому вона надіслана.
Таким чином, встановлено, що вказана вище позовна заява належить до територіальної юрисдикції (підсудності) суду за місцезнаходженням відповідача – юридичної особи.
При вищевикладених обставинах, суд першої інстанції дійшов висновку про те, що вищезазначена цивільна справа належить до територіальної юрисдикції іншого суду – Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя.
Проте із такими висновками суду першої інстанції погодитись не можна з таких підстав.
Вимогам законності та обґрунтованості ухвала суду першої інстанції у цій справі не відповідає.
Право на звернення до суду реалізується особою у порядку, встановленому ЦПК України.
Встановлено, що ще у квітні 2018 року (т.с. 1 а.с. 1) ОСОБА_2 звернувся до Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області із позовом у цій справі, який у тому числі містив позовні вимоги про відшкодування йому відповідачем шкоди, завданої його майну і здоров`ю.
Ухвалою Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 12 грудня 2018 року (т.с. 1 а.с. 94) провадження у цій справі було відкрито.
Зазначена ухвала суду першої інстанції про відкриття провадження у цій справі відповідачем Головним управлінням Пенсійного фонду України в Запорізькій області в апеляційному порядку не оскаржувалась, з останньою відповідач погодився. Належні, допустимі докази протилежного у матеріалах цієї справи відсутні.
Суд першої інстанції у своїй вищезазначеній ухвалі про відкриття провадження у цій справі (т.с. 1 а.с. 94) прямо не зазначав про те, з яких саме підстав підсудна ця справа Мелітопольському міськрайонному суду Запорізької області за вибором позивача: за місцем завдання шкоди майну позивача чи за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем проживання позивача, оскільки позивачем у тому числі заявлено позовні вимоги про відшкодування йому відповідачем шкоди (моральної), завданої його здоров`ю.
Позивач ОСОБА_2 у своїй вищезазначеній апеляційній скарзі в обґрунтування скасування ухвали суду першої інстанції, яка є предметом апеляційного оскарження у цій справі на теперішній час, наполягав на наявності обох підстав ст. 28 ЦПК України, зокрема:
- п. 3: позови про відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи, чи шкоди, заподіяної внаслідок вчинення злочину, можуть пред`являтися також за зареєстрованим місцем проживання чи перебування позивача або за місцем заподіяння шкоди;
- п. 6: позови про відшкодування шкоди, заподіяної майну фізичних або юридичних осіб, можуть пред`являтися також за місцем заподіяння шкоди.
Проте, апеляційний суд може погодитись із такими доводами апеляційної скарги ОСОБА_1 лише частково з таких підстав.
Так, дійсно будь-які лише належні за законом позивачеві будь-які виплати, які не були виплачені відповідачем позивачеві, умовно можна вважати майном відповідача, що узгоджується із судовою практикою Європейського Суду. 
Проте, апеляційний суд не може погодитись, що у даному випадку місцем завдання шкоди майну відповідача (невиплати цих сум) є зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання позивача ОСОБА_1 у Мелітопольському районі Запорізької області.
Оскільки, місцем завдання шкоди у даному випадку може бути лише юридична адреса відповідача.
Разом із тим, заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги позивача про те, що предметом позову у цій справі були та є також позовні вимоги позивача до відповідача про стягнення у тому числі шкоди (моральної), завданої ушкодженням здоров`я позивача.
Тому, у даному випадку дана справа може бути підсудна Мелітопольському міськрайонному суду Запорізької області лише з підстав ст. 28 ч. ч.3 ЦПК України.
Крім того, в силу вимог ст. 31 ч. 2 ЦПК України справа, прийнята судом до свого провадження з додержанням правил підсудності, повинна бути ним розглянута і в тому випадку, коли в процесі розгляду справи вона стала підсудною іншому суду, за винятком випадків, коли внаслідок змін у складі відповідачів справа належить до виключної підсудності іншого суду.
Змін підсудності цієї справи під час її розгляду судом першої інстанції на виключну не встановлено.
Справа перебуває у провадженні Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області з квітня 2018 року.
За таких обставин, доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 лише частково ґрунтуються на цивільному процесуальному законі та наявних у цій справі доказах.
Допущені судом першої інстанції порушення норм процесуального права призвели до постановлення ухвали суду, що перешкоджає подальшому розгляду цієї справи, та в силу вимог ст. 379 ЦПК України підлягає скасуванню з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Також встановлено, що позивач ОСОБА_1 , як особа з інвалідністю 2 групи (т.с. 1 а.с. 6), в силу вимог закону був звільнений від сплати судового збору при подачі вищезазначеної апеляційної скарги до апеляційного суду.
Однак, якщо судом апеляційної інстанції скасовано ухвалу суду першої інстанції з передачею справи для продовження розгляду до суду першої інстанції, то розподіл сум судового збору, пов`язаного із розглядом відповідної апеляційної скарги, здійснюється судом першої інстанції у подальшому за результатами розгляду ним справи згідно із загальними правилами ст. 141 ЦПК України.
Керуючись ст. ст. 4, 7, 12, 141, 367, 369, 371-372, 374, 379, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд
ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1  задовольнити частково.
Ухвалу Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 27 січня 2020 року у цій справі в частині, яка є предметом апеляційного оскарження, в частині передачі цієї справи на розгляд до Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя скасувати.
Направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції. 
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню у касаційному порядку не підлягає.
Повний текст постанови апеляційним судом складений 13.03.2020 року.

Головуючий суддя	Суддя	Суддя	
Гончар М.С. 	Маловічко С.В.	Подліянова Г.С.