Номер провадження: 22-ц/813/4679/20 
Номер справи місцевого суду: 501/4345/15-ц
Головуючий у першій інстанції Пушкарський Д. В.
Доповідач Сегеда С. М.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02.06.2020 року                                                                 м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого                        Сегеди С.М.,
суддів:                        Гірняк Л.А.,
Комлевої О.С.,
               
розглянувши у порядку письмового провадження  апеляційну скаргу  ОСОБА_1 на заочне рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 16 березня 2016 року за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики,
                                        встановив:
       
18 вересня 2015 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення боргу в сумі 86960 грн., що станом на 11.09.2015 року по курсу НБУ еквівалентно 4000 доларів США, а також стягнути з відповідача судовий збір в розмірі 869,60 грн.
Свої вимоги позивач обґрунтовував тим, що рішенням Іллічівського міського суду Одеської області від 22.08.2012 року стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 борг в розмірі 31790,80 грн., що було еквівалентно 4000 доларів США на час прийняття судом рішення, а також втрати від інфляції в сумі 1062,31 грн. та 3% річних в сумі 953,72 грн., а всього 33807 грн. Оскільки рішення суду не виконано з вини відповідача, а зобов`язання було виражено у валюті, курс якої на даний час змінився, позивач просив стягнути борг, в еквіваленті 4000 доларів США, що в національній валюті України по курсу НБУ станом на 11.09.2015 року, становить 86960 грн. (а.с.4-5).

Заочним рішенням Іллічівського міського суду Одеської області від 16 березня 2016 року у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики відмовлено в повному обсязі.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 ставить питання про скасування заочного рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 16 березня 2016 року, та постановлення нового, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права. 

У відповідності до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється 02.06.2020 року в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, оскільки цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи, у зв`язку з чим судове засідання не проводиться.
Згідно приписів ч.1 ст.369 ЦПК України апеляційна скарга на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Враховуючи вищенаведене, дана справа розглядається судом апеляційної інстанції в порядку спрощеного позовного провадження за наявними матеріалами без повідомлення учасників справи, як малозначна у зв`язку з її незначною складністю (ч.ч. 4, 6 ст. 19, ч.ч. 1, 2, 4 ст. 274 ЦПК України).
Крім того, у відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене).        
Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.
У зв`язку з цим, датою ухвалення цього судового рішення є 02.06.2020 року.

Також слід зазначити, що справа перебувала в провадженні судді Черевка П.М., однак згідно рішення ВРП від 09.04.2020 року № 914/0/15-20 його було звільнено з посади судді Одеського апеляційного суду у відставку, у зв`язку з чим 24.04.2020 року Розпорядженням та протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями по справі визначено новий склад колегії суддів: головуючий суддя Сегеда С.М., судді: Драгомерецький М.М. і Громік Р.Д. (а.с. 76, 77).
При цьому колегією суддів враховано, що копію ухвали про відкриття апеляційного провадження у справі та про розгляд справи в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, без проведення судового засідання, та без повідомлення учасників справи, ОСОБА_1 отримав належним чином (а.с. 69, 70, 80). 
Ухвалою судді Сегеди С.М. від 04.05.2020 року вказану цивільну справу прийнято до свого провадження (а.с. 78).

Також слід зазначити, що відповідачка  ОСОБА_2 довгий час не отримувала копії вказаних документів, зворотнє повідомлення про направлення на її адресу поштової кореспонденції неодноразово поверталося з відміткою: «…про закінчення терміну зберігання№ (а.с. 71-74, 81-82).
У зв`язку з цим, в перший робочий день після навчання в НШСУ, в період з 25.05 по 29.05.2020 року (а.с.83), 01.06.2020 року суддя Сегеда С.М.  надав суду заяву про заміну складу суду на постійно діючий склад. 

Розпорядженням щодо повторного автоматизованого розподілу справи між суддями від 01.06.2020 року та протоколом повторного автоматизованого розподілу справи між суддями від 01.06.2020 року, судді Драгомерецький М.М. і Громік Р.Д. були замінені на суддів: Гірняк Л.А. і Комлеву О.С.
Після проведення підготовчих дій, розгляд справи призначено ухвалою суду від 01.06.2020 року та відбувся 02.06.2020 року. 

Перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного судового рішення, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про необхідність відмови в задоволенні апеляційної скарги, виходячи з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 22 серпня 2012 року набуло чинності (а.с.6). Відповідно до цього судового рішення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 вже було стягнуто борг в розмірі 31790,80 грн., що еквівалентно 4000 доларів США на час прийняття судом рішення, а також втрати від інфляції в сумі 1062,31 грн. та 3% річних в сумі 953,72 грн., а всього 33807,00 грн.
Зазначеним судовим рішенням вже було встановлено, що згідно розписки від 19.11.2010 року ОСОБА_2 отримала від ОСОБА_1 грошові кошти в сумі 5000 доларів США. 21.03.2011 року відповідач частково повернула суму боргу в розмірі 1000 доларів США. Суд дійшов висновку, що на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню грошова сума, еквівалентна 4000 доларів США та з врахуванням ч.1 ст.11 ЦПК України стягнув в межах заявлених позовних вимог 31790,80 грн., що було еквівалентно 4000 доларів США (а.с.6).

Згідно ч.3 ст.61 ЦПК України (в редакції, яка діяла на момент розгляду справи)  обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній справі, що набрало чинності, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлені ці обставини. Аналогічна норма міститься в ч. 4 ст. 82 ЦПК України, діючого на час розгляду справи судом апеляційної інстанції.

Постановою відділу ДВС Іллічівського міського управління юстиції в Одеській області від 18.11.2014 року виконавчий лист, який був виданий на підставі рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 22 серпня 2012 року, повернуто стягувачеві (а.с.7 зворот). 
У вказаній постанові також було роз`яснено, що виконавчий документ може бути повторно пред`явлений для виконання в строк до 18.11.2015 року.

Однак, замість повторного пред`явлення виконавчого документу до виконання, 18 вересня 2015 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення боргу в сумі 86960 грн., що станом на 11.09.2015 року по курсу НБУ еквівалентно 4000 доларів США, а також просив стягнути з відповідача судовий збір в розмірі 869,60 грн., посилаючись на те, що рішення суду до теперішнього часу не виконано.
Саме з цих підстав, суд першої інстанції відмовив у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 , з посиланням на те, що позивач має право на виконання вже ухваленого рішення, а не має права на отримання нового судового рішення, не дивлячись на те, що курс долара по відношенню до гривні України значно змінився.
З таким висновком погоджується колегія суддів, так як невиконання судового рішення не має наслідком ухвалення нового рішення, враховуючи зміну курсу долара США по відношенню до гривні, а є підставою для звернення до суду з позовом про стягнення з боржника збитків, завданих невиконанням судового рішення.

Так, відповідно зі ст.524 ЦК зобов`язання має бути виражене в грошовій одиниці України - гривні, проте в договорі сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті. Згідно ч.2 ст.533 ЦК якщо у зобов`язані визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, то сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.
Згідно ст.526 ЦК зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, районний суд виходив із того, що позовні вимоги про стягнення 86960 грн., що на день звернення з позовом до суду, було еквівалентно 4000 доларів США, задоволенню не підлягають, оскільки вказана сума основного боргу, а саме 4000 доларів США, вже була предметом судового розгляду та стягнута рішенням суду, яке набуло чинності, отже повторному стягненню не підлягає, навіть у новому розмірі, враховуючи зміну курсу долара США по відношенню до гривні.

Крім того, апеляційний суд зазначає, що  ОСОБА_1 мав право повторно пред`явити виконавчий документ до виконання, оскільки судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання, про що вказано вище.
Виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Згідно ч.ч. 1,5,6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Колегія суддів зазначає, що заявник апеляційної скарги не надав суду достатніх, належних і допустимих доказів існування обставин, на які він посилається як на підставу своїх позовних вимог, оскаржуваного судового рішення та доводів апеляційної скарги.
Згідно ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції.

За змістом ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотримання норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданням цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог або заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Колегія суддів також зазначає, що Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що п. 1 статті 6 Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод» (далі - Конвенція) зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
Суд апеляційної інстанції враховує положення практики ЄСПЛ про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справ «Гірвісаарі проти Фінляндії», п.32.)
Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burg and others v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no.2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41.
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням матеріального і процесуального права.
З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення суду, доводи апеляційної скарги його не спростовують, рішення ухвалено у відповідності до вимог матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, оскаржуване рішення суду - залишити без змін.
Крім того, оскільки зазначена справа згідно п. 1 ч. 6 ст. 19 ЦПК України є малозначною, то у відповідності до п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України постанова в касаційному порядку оскарженню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 137, 367, 368, п.1 ч.1 ст. 374, ст.ст. 375, 381 - 384, 389 ЦПК України, апеляційний суд
постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Заочне рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 16 березня 2016 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду:                С.М. Сегеда        

Л.А. Гірняк

О.С. Комлева