Постанова 
Іменем України
 
27 травня 2020 року
м. Київ
 
справа № 521/6675/16-ц
провадження № 61-44668св18
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: 
головуючого - Червинської М. Є.,
суддів: Бурлакова С. Ю., Зайцева А. Ю., Коротенка Є. В., Коротуна В. М.(суддя-доповідач)
учасники справи:
позивач -  ОСОБА_1 ,
відповідач - комунальна установа «Міський психіатричний диспансер»,
треті особи: Департамент охорони здоров`я Одеської міської ради, лікар-психіатр комунальної установи «Міський психіатричний диспансер» Мішко Ігор Васильович,
 
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу  ОСОБА_1 на рішення Малиновського районного суду м. Одеси                              від 26 жовтня 2017 року в складі судді Михайлюка О. А. та постанову Апеляційного суду Одеської області від 21 серпня 2018 року в складі колегії суддів:                              Колеснікова Г. Я., Ващенко Л. Г., Сєвєрової Є. С.,
 
В С Т А Н О В И В:
 
Описова частина 
 
Короткий зміст позовних вимог
 
У квітні 2016 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до комунальної установи «Міський психіатричний диспансер» (далі - КУ «Міський психіатричний диспансер»), треті особи: Департамент охорони здоров`я Одеської міської ради, лікар-психіатр КУ «Міський психіатричний диспансер» Мішко І. В., про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити дії, відшкодування моральної шкоди.
 
Позовна заява мотивована тим, що вона є психічно здоровою людиною. У листопаді 2013 року їй стало відомо, що відносно неї в КУ «Міський психіатричний диспансер» ведеться медична документація.
13 грудня 2013 року вона отримала від диспансеру відповідь про те, що 
18 червня 2013 року вона була оглянута на дому (за місцем проживання її матері) лікарем-психіатром у присутності чоловіка, сина та своєї матері на підставі письмової заяви чоловіка, що їй встановлено попередній діагноз: «хронічний маячний розлад».
24 вересня 2015 року позивач звернулася до КУ «Міський психіатричний диспансер» у зв`язку з необхідністю працевлаштування в школу № 110 у 
м. Одесі вчителем фізики, проте, відповідач відмовив їй у видачі сертифіката (медичної довідки - форма № 122-2/о), посилаючись на те, що в диспансері на неї заведена амбулаторна картка.
Посилалась на те, що до відповідача та будь-яких інших психіатричних закладів з проханням про проведення психіатричного огляду та надання амбулаторної психіатричної допомоги вона не зверталась, усвідомленої згоди на проведення психіатричного огляду та надання амбулаторної психіатричної допомоги не давала.
Позивач зазначала, що 18 червня 2013 року її на дому за місцем проживання її матері ніхто не оглядав, оскільки мати була відсутня, а вона знаходилась за постійним місцем проживання, де також ніким не оглядалась.
 
З урахуванням викладеного, ОСОБА_1 просила суд: визнати протиправною відмову КУ «Міський психіатричний диспансер» у видачі сертифікату - медичної довідки про проходження обов`язкових попереднього та психіатричних оглядів - форма № 122-2/о; зобов`язати КУ «Міський психіатричний диспансер» скасувати попередній діагноз «хронічний маячний розлад», скасувати постановлення на облік (нагляд) у КУ «Міський психіатричний диспансер», знищити медичну документацію, яка заведена щодо неї у КУ Міський психіатричний диспансер», видати сертифікат - медичну довідку про проходження обов`язкових попереднього та періодичного психіатричних оглядів - форма № 122-2/о; стягнути з КУ «Міський психіатричний диспансер» на її користь 40 000,00 грн на відшкодування моральної шкоди.
 
Короткий зміст рішення суду першої та апеляційної інстанцій
 
Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 26 жовтня 2017 року, залишеним без змін постановою Апеляційного суду Одеської області 
від 21 серпня 2018 року, в задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.
 
Відмовляючи у задоволенні позову, суду першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд, виходив із того, що позовні вимоги є безпідставними, оскільки позивач не надала доказів на підтвердження своїх вимог про те, що психіатричний огляд не проводився, оскільки вона не знаходилася у квартирі своєї матері. Крім того, за клопотанням ОСОБА_1 було призначено амбулаторно судово-психіатричну експертизу, яка може бути проведена лише за згодою позивачки, проте, ОСОБА_1 такого бажання не виявлено.
 
Короткий зміст вимог касаційної скарги
 
У вересні 2018 року ОСОБА_1 подала до Верховного Суду касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржувані судові рішення та ухвалити нове рішення про задоволення позову.
 
Аргументи учасників справ
 
Доводи особи, яка подала касаційну скаргу
 
Касаційна скарга мотивована тим, що вона ніколи не зверталась до психіатричних закладів з проханням провести психіатричний огляд, не давала згоду на його проведення та не давала згоду на амбулаторну психіатричну допомогу ні у формі диспансерного, ні у формі консультативного нагляду.
 
Доводи особи, яка подала відзив на касаційну скаргу
 
У листопаді 2018 року КУ «Міський психіатричний диспансер» подала відзив на касаційну скаргу, вказуючи на те, що рішення судів першої та апеляційної інстанцій є законними і обґрунтованими, всі висновки судів відповідають встановленим обставинам справи, а тому підстав для їх скасування немає.
 
Фактичні обставини справи, встановлені судами
 
Судом установлено, що 18 червня 2013 року до КУ «Міський психіатричний диспансер» звернувся ОСОБА_2 з проханням здійснити психіатричний огляд його дружини ОСОБА_1 , у зв`язку з її неадекватною поведінкою, наявністю зорових та слухових галюцинацій, помітним схудненням тощо.
 
18 червня 2013 року ОСОБА_1 була оглянута лікарем-психіатром 
КУ «Міський психіатричний диспансер» Мишко І. В. у квартирі 
АДРЕСА_1 , за місцем проживання її матері ОСОБА_4 , у присутності її сина та чоловіка. Під час огляду у ОСОБА_1 виявлено ознаки психічного розладу, однак від стаціонарного обстеження вона відмовилася.
 
13 грудня 2013 року ОСОБА_1 взята на консультативний облік у 
КУ «Міський психіатричний диспансер» на підставі пункту 5.1 Інструкції з організації диспансерного та консультативного нагляду осіб, які страждають на психічні розлади, при наданні амбулаторної психіатричної допомоги», затвердженої наказом Міністерства охорони здоров`я України від 22 січня 2007 року № 20, з можливим діагнозом: «хронічний маячний розлад».
 
Встановлено, що ОСОБА_1 перебувала також на диспансерному нагляді, однак у вересні 2017 року знята з цього обліку.
 
24 вересня 2015 року, з метою працевлаштування вчителем у школі, 
ОСОБА_1 звернулася до КУ «Міський психіатричний диспансер» з проханням надати сертифікат (медичну довідку про проходження обов`язкових попереднього та періодичного психіатричних оглядів - форма № 122-2о), проте у наданні такої довідки їй відмовлено, оскільки на позивача заведено амбулаторну картку.
Мотивувальна частина 
Позиція Верховного Суду
 
Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
 
Згідно з положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
 
Відповідно до вимог частини 1 статті 400 ЦПК України суд касаційної інстанції не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні суду чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
 
Частиною першою статті 402 ЦПК України встановлено, що у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.
 
Касаційна скарга не підлягає задоволенню.
 
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права
 
Відповідно до статті 11 Закону України «Про психіатричну допомогу» психіатричний огляд проводиться з метою з`ясування: наявності чи відсутності в особи психічного розладу, потреби в наданні їй психіатричної допомоги, а також для вирішення питання про вид такої допомоги та порядок її надання.
 
Психіатричний огляд проводиться лікарем-психіатром особи, яка досягла 14 років, на її прохання або за її усвідомленою письмовою згодою.
 
Психіатричний огляд особи може бути проведено без її усвідомленої згоди, коли одержані відомості дають достатні підстави для обґрунтованого припущення про наявність у особи тяжкого психічного розладу, внаслідок чого вона: вчиняє чи виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих, або неспроможна самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує її життєдіяльність, або завдасть значної шкоди своєму здоров`ю у зв`язку з погіршенням психічного стану у разі ненадання їй психіатричної допомоги.
 
Рішення про проведення психіатричного огляду особи без її усвідомленої згоди приймається лікарем-психіатром за заявою, яка містить відомості, що дають достатні підстави для такого огляду. Із заявою можуть звернутися родичі особи, яка підлягає психіатричному огляду, лікар, який має будь-яку медичну спеціальність, інші особи.
 
Згідно з Порядком і переліком, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 27 вересня 2000 № 1465 «Про затвердження Порядку проведення обов`язкових попередніх та періодичних психіатричних оглядів і переліку медичних психіатричних протипоказань щодо виконання окремих видів діяльності (робіт, професій, служби), що можуть становити безпосередню небезпеку для особи, яка проводить цю діяльність, або оточуючих» (у редакції, що діяла на час звернення позивача за довідкою) сертифікат-довідка форми № 122-2о, може бути видана після попереднього психіатричного огляду громадянина, з метою встановлення придатності особи до виконання окремих видів діяльності (робіт, професій, служби) з особливими вимогами до стану її психічного здоров`я, з метою вирішення питання про наявність або відсутність у неї психіатричних протипоказань.
 
Згідно із пунктом 8 Інструкції про проведення обов`язкових попередніх та періодичних психіатричних оглядів, затвердженої наказом Міністерсва охорони здоров`я України від 17 січня 2002 № 12 при проведенні оглядів ураховуються дані про звернення громадянина по психіатричну допомогу до територіальних психоневрологічних закладів за місцем проживання та інших психоневрологічних закладів на підставі документів (картка амбулаторного хворого, диспансерна картка тощо).
 
Відповідно до пунктів 11 та 12 Інструкції про проведення обов`язкових попередніх та періодичних психіатричних оглядів позивачу запропоновано пройти обстеження в умовах стаціонару з метою діагностики можливого психічного розладу та для подальшого висновку лікарсько-консультативної комісії, проте обстеження в умовах стаціонару ОСОБА_1 не пройдено.
 
Згідно зі статтею 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
 
Отже, суди попередніх інстанцій на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами, встановивши, що здійснення первісного психіатричного огляду позивача підтверджується письмовими заявами від 06 жовтня 2015 року ОСОБА_2 та ОСОБА_5 , та урахувавши, що обстеження в умовах стаціонару та амбулаторно судово-психіатричну експертизу  ОСОБА_1 не пройдено, дійшли правильного висновку про те, що позивачем не надано доказів на підтвердження своїх вимог, у зв`язку з чим у задоволенні позову відмовлено. 
 
Доводи касаційної скарги є необґрунтованими, оскільки зводяться до незгоди з висновками судів попередніх інстанцій щодо установлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судами, які їх обґрунтовано спростували. У силу вимог статті 400 ЦПК України суд касаційної інстанції не вправі встановлювати нові обставини та переоцінювати докази.
 
Відповідно до частини 1 статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає без задоволення касаційну скаргу, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням вимог матеріального і процесуального права.
 
Щодо судових витрат
Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 416 ЦПК України суд касаційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.
 
Оскільки у задоволенні касаційної скарги відмовлено, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої та апеляційної інстанції, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції, немає.
 
Керуючись статтями 400, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палатиКасаційного цивільного суду
 
П О С Т А Н О В И В:
 
Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 26 жовтня 2017 року та постанову Апеляційного суду Одеської області від 21 серпня 2018 року залишити без змін.
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.
 
Головуючий                                                                    М. Є. Червинська
Судді:                                                                              С. Ю. Бурлаков
                                                                                      А. Ю. Зайцев
                                                                                       Є. В. Коротенко
В. М. Коротун