22-ц/804/1872/20 
                                                                                223/348/19 
                                               
Головуючий у 1 інстанції Дочинець С.І.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

      10 червня 2020 року Донецький апеляційний суд  у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

                   Головуючого суді Принцевської В.П.
                   суддів Баркова В.М., Мироненко І.П.
                   секретар Сидельнікова А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою  представника відповідача ОСОБА_1 – адвоката Богатченко Валентини Миколаївни на рішення Вугледарського міського суду Донецької області від 11 березня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини,                
В С Т А Н О В И В:

         Позивачка ОСОБА_2 звернулась до суду із позовною заявою до відповідача ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини. 
         Свої позовні вимоги ОСОБА_2 мотивує тим, що вона до 15 квітня 2004 року перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем, шлюб між останніми було розірвано. Від зазначеного шлюбу сторони мають спільну доньку – ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка досягла повноліття та на теперішній час є студенткою першого курсу денної форми навчання Національної Академії Статистики, обліку та Аудиту м. Києва. Позивачка добровільно виконує свій батьківський обов`язок з утримання дитини та сплачує за навчання доньки згідно договору про надання освітніх послуг на комерційній основі та проживання в гуртожитку. Відповідач добровільно надавати матеріальну допомогу доньці не бажає, ухиляючись від обов`язків, передбачених статтею 199 Сімейного кодексу України.
         Тому, позивачка просить стягнути з ОСОБА_1 аліменти на утримання повнолітньої дочки – ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі ? частини усіх видів його доходів (заробітку), щомісяця, але не менше 50% прожиткового мінімуму доходів громадян, починаючи з 26 березня 2019 року на весь період навчання і до досягнення нею двадцяти трьох років.
             Рішенням Вугледарського міського суду Донецької області від 11 березня 2020 року позов  ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 на її утримання аліменти у розмірі 1/5 частини від усіх видів доходів (заробітку), щомісячно, починаючи з дня подання позовної заяви, а саме з 29 березня 2019 року і до закінчення навчання ОСОБА_3 , але не довше ніж до досягнення нею 23 років. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави в особі Державної судової адміністрації України судовий збір в розмірі 768,40 грн. В іншій частині вимог позову відмовлено.
             З вказаним рішенням не погодився відповідач ОСОБА_1 та через свого представника ОСОБА_4 оскаржив його в апеляційному порядку. Представник відповідача адвокат Богатченко В.М. посилалась на те, що суд ухвалив рішення з порушенням вимог процесуального і матеріального Закону. Просила скасувати оскаржуване рішення та залишити без розгляду позовну заяву ОСОБА_2 . Зокрема, в своїй апеляційній скарзі посилалась на те, що ОСОБА_2 не є належним позивачем по справі, оскільки вона на момент подання позовної заяви вже не проживала разом з донькою ОСОБА_3 .

             До суду позивач не з`явилася, повідомлена про час і місце судового засідання належним чином, звернулася з заявою про розгляд справи без її присутності.  
             Представник відповідача в судовому засіданні повністю підтримала доводи апеляційної скарги і просила її задовольнити. 

             Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника відповідача, дослідивши матеріали справи, апеляційний суд вважає необхідним залишити без задоволення апеляційну скаргу з наступних підстав.

        Відповідно до ч. 1 ст. 199 СК України якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу.
        Згідно ч. 2 ст. 199 СК України право на утримання припиняється у разі припинення навчання.
        Відповідно до ч. 3 ст. 199 СК України право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання.
        Відповідно до ст. 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином.
        Згідно з ч. 1 ст. 201 СК України до відносин між батьками і дочкою, сином щодо надання їм утримання застосовуються норми статей 187, 189-192 і 194-197 цього Кодексу.
        Відповідно до ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову.
        Згідно ч. 2 ст. 191 СК України аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв`язку з ухиленням останнього від їх сплати. У цьому разі суд може присудити аліменти за минулий час, але не більш як за десять років.
        Відповідно до п. 20 Постанови Пленуму ВСУ від 15.05.2006 №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» (далі – Постанова Пленуму ВСУ) обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу.
        Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів мають самі дочка, син, які продовжують навчатися, а також той із батьків, з яким вони проживають.

        В судовому засіданні встановлено, що відповідач ОСОБА_1 є батьком, а ОСОБА_2 – матір`ю, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження останньої серії НОМЕР_1 від 30 січня 2001 року, виданого відділом реєстрації актів громадянського стану Вугледарського міського управління юстиції Донецької області.
        Згідно свідоцтва про розірвання шлюбу серії НОМЕР_2 від 05 травня 2004 року, виданого відділом реєстрації актів цивільного стану Вугледарського міського управління юстиції Донецької області, шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_5 було розірвано 15 квітня 2004 року.
        Відповідно до копії паспорта громадянина України серії НОМЕР_3 , виданого Мар`їнським РВ УМВС України в Донецькій області, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з 22 серпня 2005 року зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 .
       Довідкою про реєстрацію місця проживання особи №37565888 від 22.02.2019 року підтверджується, що ОСОБА_3 з 22.02.2019 року по теперішній час зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 .
        Відповідно до договору про надання освітніх послуг №494-18-2018 від 01 вересня 2018 року, який укладено між Національною академією статистики, обліку, аудиту - виконавцем, та ОСОБА_2 - замовником, виконавець бере на себе зобов`язання за рахунок коштів замовника здійснити навчання ОСОБА_3 : надати освітню послугу в системі вищої освіти з денною формою навчання за спеціальністю «Економіа». Строк дії договору з 01 вересня 2018 року по 30 червня 2022 року. Розмір плати за весь строк навчання для здобуття відповідного ступеня вищої освіти встановлюється в розмірі 43000,00 гривень.
        У розділі 6 «Реквізити, юридичні адреси та підписи сторін» договору про надання освітніх послуг №494-18-2018 від 01 вересня 2018 року визначено місце проживання ОСОБА_2 та ОСОБА_3 за спільною адресою: АДРЕСА_3 .
        Згідно довідки №12 від 11.02.2019 року, виданої Національною академією статистики, обліку та аудиту, ОСОБА_3 є студенткою першого курсу денної форми навчання освітнього рівня бакалавр спеціальності «Економіка» Національної академії статистики, обліку та аудиту IV рівня акредитації. Навчається на контрактній основі, стипендії не отримує. Термін навчання з 01 вересня 2018 року до 30 червня 2022 року.
        Згідно дублікатів квитанцій №0.0.1154053923.1 від 09.10.2018 року, №0.0.1181385952.1 від 11.11.2018 року, №0.0.1226570066.1 від 29.12.2018 року, № 0.0.1262298839.1 від 08.02.2019 року, №0.0.1248047943.1 від 22.01.2019 року ОСОБА_2 здійснювала оплату за навчання ОСОБА_3 з жовтня 2018 року по лютий 2019 року, щомісячними платежами розміром по 1000,00 гривень.
       Згідно дублікатів квитанцій №0.0.1201320751.1 від 02.12.2018 року, №0.0.1275229386.1 від 21.02.2019 року, № 0.0.1169880666.1 від 25.10.2018 року ОСОБА_2 здійснювала оплату за проживання ОСОБА_3 в гуртожитку.
       Відповідно до довідки №1435/04 від 26.03.2014 року, виданої Управлінням Пенсійного фонду України в м. Вугледарі Донецької області, ОСОБА_1 перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Донецькій області і отримує пенсію за вислугу років, щомісячний розмір якої  на березень 2014 року становив 2785,49 гривень.

   В статті 375 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
   Апеляційний суд перевірив доводи апеляційної скарги і дійшов висновку, що вони є безпідставними.
Згідно зі ст.77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.
Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

       Суд правильно встановив, що в межах даної цивільної справи відповідачем та його представником не надано до суду відзив на позов або зустрічний позов, а також не надано жодного доказу, на підставі якого суд, мав би можливість встановити, чи наявні у ОСОБА_1 будь-які перешкоди для надання ОСОБА_3 матеріальної допомоги, та/або наявність на утриманні відповідача інших дітей, непрацездатних батьків.
       Такод суд дійшов правильного висновку, що є безпідставним посилання представника відповідача на те, що ОСОБА_2 в момент подання до суду позовної заяви не проживала разом з ОСОБА_3 , а тому не є належним позивачем у справі, оскільки як в розділі 6 «Реквізити, юридичні адреси та підписи сторін» вказаного договору про надання освітніх послуг №494-18-2018 від 01 вересня 2018 року, вказано місце проживання ОСОБА_2 та ОСОБА_3 за спільною адресою: АДРЕСА_3 . 
       Відповідно до довідки про реєстрацію місця проживання особи №37565888 від 22.02.2019 року ОСОБА_3 з 22.02.2019 року по теперішній час зареєстрована у гуртожитку за адресою: АДРЕСА_2 , що обумовлено її навчанням у Національній академії статистики, обліку та аудиту, в той же час фактичним місцем проживання доньки є АДРЕСА_3 , разом з її матір`ю -  ОСОБА_2 .  

       З огляду на викладене, апеляційний суд вважає необхідним залишити без задоволення апеляційну скаргу відповідача, а рішення суду залишити без змін.

           Керуючись ст. 375, ст. 381, ст. 382 ЦПК України, апеляційний суд

                                                                   ПОСТАНОВИВ:

        Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 залишити без задоволення.

        Рішення Вугледарського міського суду Донецької області від 11 березня 2020 року залишити без змін.

        Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Судді