ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м  У к р а ї н и

12 травня 2020 року 	м. Дніпро	справа № 280/4663/19	

Третій апеляційний адміністративний суд 
у складі колегії суддів: головуючого - судді  Коршуна А.О. (доповідач),
                               суддів:  Чередниченка В.Є., Панченко О.М.,        
розглянув в порядку письмового провадження апеляційну скаргу 	 Запорізького обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів   	
на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 20.12.2019р.  у справі №280/4663/19	
за  позовом:	Запорізького обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів   	
до:  про:	Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1  стягнення адміністративно-господарських санкцій та пені 	

ВСТАНОВИВ:

           19.09.2019р. Запорізьке обласне відділення Фонду соціального захисту інвалідів звернулось до Запорізького окружного адміністративного суду з позовом до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1  (далі – ФОП ОСОБА_1 )  про стягнення адміністративно-господарських санкцій за невиконання нормативу робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю у 2018 році та пені.  /а.с. 3/.
          Ухвалою Запорізького  окружного адміністративного суду від 24.09.2019р. за вищезазначена позовна заява залишена без руху та позивачу надано строк для усунення зазначених судом недоліків адміністративного позову / а.с. 10/.
У встановлений судом першої інстанції строк зазначені ним недоліки адміністративного позову були усунуті / а.с. 13-15/ і ухвалою Запорізького  окружного адміністративного суду від 21.10.2019р. за вищезазначеним позовом  відкрито провадження в адміністративній справі №280/4663/19 та справа призначена до судового розгляду /а.с. 2/.
          Позивач, посилаючись у позовній заяві, з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог / а.с. 16/ на те, що протягом 2018р. відповідачем не було виконано норматив працевлаштування на підприємстві осіб з інвалідністю, оскільки норматив працевлаштування осіб з інвалідністю для відповідача у 2018р. становить 1 особа, а протягом 2018р. у відповідача не було працевлаштовано жодної особи, який  відповідно до чинного законодавства встановлена інвалідність, у зв`язку з чим, відповідно до вимог Закону України «Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні», відповідач повинен був сплатити адміністративно-господарські санкції за невиконання нормативу робочих місць для працевлаштування інвалідів у 2018 році у розмірі 22337,5грн.  за 1 не зайняту особою з інвалідністю посаду,  виходячи із половини середньорічної заробітної плати на підприємстві відповідача у 2018р. за кожну не зайняту особою з інвалідністю посаду, оскільки адміністративно-господарські санкції відповідачем у встановлені законом строки не було сплачено, просив суд стягнути з відповідача на користь Запорізького обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів адміністративно-господарські санкції за невиконання нормативу робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю у 2018 році у розмірі 22337,5грн. та пеню за прострочення сплати цих адміністративно-господарських санкцій у розмірі 1742,52 грн., а разом стягнути 24080,02 грн. 
Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 20.12.2019р.  у справі №280/4663/19 у задоволенні адміністративного позову Запорізького обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів до ФОП ОСОБА_1 про стягнення адміністративно-господарських санкцій за невиконання нормативу робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю у 2018р. та пені  –  відмовлено.  (суддя Конишева О.В.) /а.с. 44-46/.
          Позивач – Запорізьке  обласне відділення Фонду соціального захисту інвалідів, не погодившись з вищезазначеним рішенням суду першої інстанції від 20.12.2019р. подав апеляційну скаргу /а.с. 51-52/, у якій посилаючись на те, що судом першої інстанції під час розгляду справи зроблено висновки, які не відповідають фактичним обставинам справи, що призвело до прийняття ним рішення у справі з порушенням норм чинного матеріального та процесуального права, просив суд скасувати рішення суду першої інстанції від 20.12.2019р. у цій справі та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.
Справа №280/4663/19, разом з матеріалами вищезазначеної апеляційної скарги позивача,  надійшла до суду апеляційної інстанції 20.03.2020р. / а.с. 50/ та передана судді-доповідачу, якого визначено із застосуванням системи автоматизованого розподілу /а.с. 61/.
Ухвалою Третього апеляційного адміністративного суду від 23.03.2020р.  у справі №280/4663/19 апеляційну скаргу Запорізького обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 20.12.2019р.  у справі №280/4663/19 залишено без руху та заявнику апеляційної скарги надано строк для усунення зазначених судом недоліків апеляційної скарги / а.с. 62/.
Позивачем у встановлений судом строк було усунуто недоліки апеляційної скарги / а.с. 65-67/ та ухвалами Третього апеляційного адміністративного суду від  09.04.2020р. у справі №280/4663/19 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Запорізького обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 20.12.2019р.  у справі №280/4663/19 / а.с. 68/ та апеляційний розгляд цієї справи в порядку письмового провадження призначений на 12.05.2020р. / а.с. 69/, про що у встановлений чинним процесуальним законодавством порядок та строки було повідомлено учасників справи /а.с. 70-72/.
Відповідач, у письмовому відзиві на апеляційну скаргу / а.с. 73-78/, заперечував проти доводів апеляційної скарги та посилаючись на те, що ним було вчинено усі залежні від нього дії спрямовані на створення робочого місця для працевлаштування осіб, яким відповідно до чинного законодавства встановлена інвалідність, та у жовтні 2018р., за направленням Михайлівської районної філії Запорізького обласного центру зайнятості, ним було працевлаштована ОСОБА_2 , просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, рішення суду першої інстанції від 20.12.2019р. залишити без змін.
Станом на 12.05.2020р. до суду апеляційної інстанції від учасників справи будь-яких заперечень щодо розгляду судом апеляційної інстанції цієї справи в порядку письмового провадження не надходило.  
Перевіривши доводи апеляційної скарги, матеріали адміністративної справи, законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції  в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав. 
Спірні відносини, які виникли між сторонами у даній адміністративній справі, з приводу здійснення відповідачем свого обов`язку у сфері соціального захисту осіб з інвалідністю,  врегульовані Законом України «Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні».
Так, відповідно до преамбули Закону України «Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні» цей Закон визначає основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні і гарантує їм рівні з усіма іншими громадянами можливості для участі в економічній, політичній і соціальній сферах життя суспільства, створення необхідних умов, які дають можливість особам з інвалідністю вести повноцінний спосіб життя згідно з індивідуальними здібностями і інтересами. 
Частиною 1 ст. 19 цього ж закону передбачено, що для підприємств, установ, організацій, у тому числі підприємств, організацій, громадських організацій осіб з інвалідністю, фізичних осіб, які використовують найману працю, установлюється норматив робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю у розмірі чотирьох відсотків середньооблікової чисельності штатних працівників облікового складу за рік, а якщо працює від 8 до 25 осіб, - у кількості одного робочого місця.
Під час розгляду даної справи судом встановлено, що у 2018р. у відповідача, який зареєстрований як фізична особа-підприємець /а.с.40/,  середньооблікова чисельність штатних працівників становила 12 осіб, середньорічна заробітна плата штатного працівника на підприємстві, обчислена розрахунковим шляхом, становила 44676грн., на підприємстві протягом 2018р.  не було працевлаштовано жодної особи з інвалідністю, а 16.10.2018р. за направленням Михайлівської районної філії Запорізького обласного центру зайнятості відповідачем була працевлаштована ОСОБА_2 , при цьому необхідно зазначити, що у Михайлівській районній філії Запорізького обласного центру зайнятості, за місцем здійснення відповідачем у справі господарської діяльності,  у 2017, 2018рр. не перебували на обліку, як безробітні, особи з інвалідністю, що підтверджується належними письмовими доказами, які були досліджені судом під час розгляду цієї справи, у тому числі звітом відповідача про зайнятість та працевлаштування інвалідів за 2018р.  форми №10-ПІ, який відповідачем було подано  позивачу за його вимогою. /а. с. 34-41/ . 
Аналіз норм  Закону України «Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні», в редакцій в редакції закону від 19.12.2017р.,  дає можливість зробити висновок про те, що обов`язок підприємства з створення робочих місць для осіб з інвалідністю,  не супроводжується обов`язком цього ж підприємства займатись пошуком осіб з інвалідністю для їх працевлаштування на створених робочих місцях для працівників з обмеженими можливостями на підприємстві, і відповідно до положень  ст. 18-1 Закону України «Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні», інвалід, який не досяг пенсійного віку, не працює, але бажає працювати, має право бути зареєстрованим у державній службі зайнятості як безробітний,  рішення про визнання інваліда безробітним і взяття його на облік для працевлаштування приймається центром зайнятості за місцем проживання інваліда на підставі поданих ним рекомендації МСЕК та інших передбачених законодавством документів, і саме Державна служба зайнятості здійснює пошук підходящої роботи відповідно до рекомендацій МСЕК, наявних у інваліда кваліфікації та знань, з урахуванням його побажань.
Приймаючи до уваги вищезазначені обставини, норми чинного законодавства, яке регулює питання надання соціальних гарантій особам з інвалідністю в Україні, і враховуючи, що судом першої інстанції під час розгляду даної адміністративної справи встановлено, що відповідачем протягом 2018р. здійснено усі залежні від нього заходи з створення робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю,  працевлаштування яких не відбулось незалежно від волевиявлення відповідача, колегія суддів вважає,  що суд першої інстанції зробив правильний висновок щодо відсутності вини відповідача у невиконанні нормативу з працевлаштування осіб з інвалідністю у 2018р., що у свою чергу виключає можливість покладення на відповідача у справі відповідальності у вигляді стягнення адміністративно-господарських санкцій та пені за вчинене правопорушення, яке полягає у невиконанні у 2018р. нормативу працевлаштування осіб, яким відповідно до чинного законодавства встановлена інвалідність.
При цьому необхідно зазначити, що вищезазначений висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, яка викладена  у постанові від 08.05.2018р.  у справі № 805/2275/17-а, стосовно того, що обов`язок підприємства зі створення робочих місць для осіб з інвалідністю не супроводжується його обов`язком займатися пошуком осіб з інвалідністю для працевлаштування.
З огляду на вищенаведене колегія суддів вважає, що судом першої інстанції під час розгляду даної адміністративної справи об`єктивно, повно та всебічно з`ясовано усі обставини, які мають суттєве значення для вирішення даної справи, та застосовано до правовідносин, які виникли між сторонами у даній справі норми матеріального права, які регулюють саме ці правовідносини та  ухвалено  законне рішення про відмову позивачу у задоволенні заявлених ним позовних вимог, і враховуючи , що під час апеляційного розгляду даної справи порушень чи неправильного застосування норм матеріального чи процесуального права, які б потягли за собою скасування чи зміну  оскаржуваної судової постанови, судовою колегією не встановлено  тому колегія суддів вважає за необхідне  рішення суду першої інстанції від 20.12.2019р. у даній адміністративній справі залишити без змін, а апеляційну скаргу позивача залишити без задоволення, оскільки доводи, які викладені у апеляційній скарзі,  суперечать зібраним у справі доказам та фактичним обставинам справи, зводяться до переоцінки ним доказів, які були досліджені судом першої інстанції під час розгляду даної адміністративної справи і незгоди з висновками суду з оцінки обставин у справі, а також помилкового тлумачення заявником апеляційної скарги норм матеріального та процесуального  права, а тому не можуть бути підставою для скасування рішення суду першої інстанції у справі.
На підставі викладеного, керуючись  ст.ст. 311,315,316,321,322 КАС України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

          Апеляційну скаргу  Запорізького  обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів     -  залишити без задоволення.
          Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 20.12.2019р.  у справі №280/4663/19 – залишити без змін. 
Постанова  суду набирає законної сили з моменту її прийняття ,  та може бути оскаржена у строки та в порядку  встановлені ст.ст. 329,331 КАС України.
                    Постанова виготовлена та підписана – 12.05.2020р.  
   
Головуючий - суддя                                                                      А.О. Коршун 

                               суддя                                                                      В.Є. Чередниченко 

                               суддя                                                                      О.М. Панченко