Головуючий суду 1 інстанції - Максименко О.Ю.
Доповідач -Карташов О.Ю.

Справа № 409/2423/18
Провадження № 22-ц/810/939/19

ЛУГАНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 березня 2020 року місто Сєвєродонецьк

Луганський апеляційний суд у складі колегії суддів Судової палати у цивільних справах:

головуючий суддя Карташов О.Ю.

судді Дронська І.О., Стахова Н.В.

за участю секретаря судового засідання Пономарьової В.С.

учасники справи:
позивач – Публічне акціонерне товариство акціонерний комерційний банк «Індустріалбанк»
відповідачі –  ОСОБА_1 , ОСОБА_2 

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Луганського апеляційного суду в м. Сєвєродонецьку 
апеляційну скаргу
Публічного акціонерного товариства акціонерний комерційний банк «Індустріалбанк» 
на заочне рішення Білокуракинського районного суду Луганської області від 26 вересня 2019 року, ухваленого у складі судді Максименко О.Ю., в залі судових засідань Білокуракинського районного суду Луганської області в смт Білокуракине
у справі за позовом Публічного акціонерного товариства акціонерний комерційний банк «Індустріалбанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2018 року Публічне акціонерне товариство акціонерний комерційний банк «Індустріалбанк» (ПАТ АКБ  «Індустріалбанк») звернулося до суду з позовом до  ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором.
В обґрунтування позовних вимог позивач послався на те, що 21.11.2012 року між ПАТ АБ «Експрес-Банк» та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір № 91548/31/к, згідно якого відповідач отримав кредит на споживчі цілі у розмірі 22000,00 грн строком на 36 місяців зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 27% річних на суму залишку заборгованості за кредитом (з моменту припинення зарахування заробітної плати та інших виплат від підприємства, яке було роботодавцем відповідача на момент укладення договору, до закінчення строку дії договору становить 38% річних). Дату повернення кредиту визначено не пізніше 21.11.2015 року. 
Відповідно до умов договору позичальник зобов`язується погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його користування, а також оплачувати інфляційні нарахування на суму простроченого кредиту. 
В тексті кредитного договору міститься заява відповідачки ОСОБА_2 від 21.11.2012 року про те, що вона надала свою згоду на укладення та підписання її чоловіком - ОСОБА_1 кредитного договору. 
Проте, відповідач свої зобов`язання належним чином не виконував, у зв`язку з чим станом на 17.10.2018 року за зазначеним кредитним договором утворилася заборгованість в сумі 30235,02 грн, яка складається з: 9760 грн – заборгованість за кредитом; 17070,64 грн – заборгованість по процентам за користування кредитом; 3404,38 грн – інфляційні нарахування на суму простроченого кредиту. 
ПАТ АКБ  «Індустріалбанк» є правонаступником щодо всього майна, прав і обов`язків АБ «Експрес-банк», зареєстрованого НБУ 12.04.1994 року, у зв`язку з реорганізацією АБ «Експрес-банк» шляхом приєднання до ПАТ АКБ  «Індустріалбанк», здійсненої на підставі дозволу НБУ на реорганізацію шляхом приєднання АБ «Експрес-банк» до ПАТ АКБ  «Індустріалбанк» за спрощеною процедурою.
Позивач стверджує, що ОСОБА_1 отримав та використав кредитні кошти в інтересах сім`ї, тому кредитний договір є таким, що створив обов`язки для другого з подружжя, у зв`язку з чим позивач просить стягнути солідарно з відповідачів заборгованість за кредитним договором у розмірі 30235,02 грн, а також понесені судові витрати - судовий збір в сумі 1762 грн.

Заочним рішенням Білокуракинського районного суду Луганської області від 26 вересня 2019 року позовні вимоги Публічного акціонерного товариства Акціонерний комерційний банк «Індустріалбанк» до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволені частково.
Стягнуто з  ОСОБА_1 , на користь Публічного акціонерного товариства акціонерний комерційний банк «Індустріалбанк» заборгованість за кредитним договором № 91548/31/к від 21.11.2012 року станом на 17.10.2018 року 18084,13 грн., яка складається з: 9760 грн – заборгованість за кредитом; 4919,75 грн – заборгованість по процентам за користування кредитом; 3404,38 грн – інфляційні нарахування на суму простроченого кредиту, а також судові витрати по сплаті судового збору в сумі 1053,87 грн, а всього 19138 (дев`ятнадцять тисяч сто тридцять вісім) грн 00 коп.
У задоволенні позовних вимог Публічного акціонерного товариства Акціонерний комерційний банк «Індустріалбанк» до ОСОБА_1 про стягнення відсотків за кредитним договором № 91548/31/к від 21.11.2012 року за період з 22.11.2015 року по 17.10.2018 року в розмірі 12150,89 грн відмовлено.
У задоволенні позовних вимог Публічного акціонерного товариства Акціонерний комерційний банк «Індустріалбанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором № 91548/31/к від 21.11.2012 року відмовлено за необґрунтованістю.

Не погодившись з вказаним рішенням ПАТ АКБ  «Індустріалбанк» звернулося до суду з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на неповне з`ясування обставин справи, що мають значення для справи, та порушення судом норм матеріального права, просить суд скасувати рішення Білокуракинського районного суду Луганської області від 26.09.2019 року по справі № 409/2423/18 та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі - стягнути солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь ПАТ АКБ  «Індустріалбанк» заборгованість в сумі 30 235,02 грн (тридцять тисяч двісті тридцять п`ять грн 02 коп.) та стягнути в рівних частинах з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь ПАТ АКБ  «Індустріалбанк» судовий збір за подання апеляційної скарги в сумі 2 643,00 грн (дві тисячі шістсот сорок три грн 00 коп.).
Апеляційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції не враховано, що кредитним договором встановлено окремі проценти, як плата за користування коштами внаслідок прострочення повернення кредиту. Ці проценти відрізняються від процентів, як плати за користування кредитом протягом строку кредиту.
Грошові кошти (кредит), одержані  ОСОБА_1 , в силу презумпції спільності права власності подружжя на майно, згідно з вимогами ст. 60 СК України, стали об`єктом спільної сумісної власності подружжя.

В судове засідання представник ПАТ АКБ  «Індустріалбанк» не з`явився, про час та місце судового розгляду був повідомлений належним чином.
В судове засідання відповідачі ОСОБА_1 та  ОСОБА_2 не з`явилися, про час та місце судового розгляду були повідомлені в порядку, передбаченому ч. 1 ст. 1-1 Закону України «Про здійснення правосуддя та кримінального провадження у зв`язку з проведенням антитерористичної операції».
Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, судова колегія приходить до наступних висновків.

Відповідно до вимог ст. 367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції у межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.
Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були дослідженні в судовому засіданні.

Колегія суддів зауважує, що рішення суду в частині задоволення позовних вимог сторонами не оскаржується, а тому рішення суду в цій частині апеляційним суд не переглядалося. 

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог ПАТ АКБ  «Індустріалбанк» до  ОСОБА_1 про стягнення відсотків за кредитним договором № 91548/31/к від 21.11.2012 року за період з 22.11.2015 року по 17.10.2018 року в розмірі 12150,89 грн суд виходив з того, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняються після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно частиною другою статті ст.1050 ЦПК України. 
В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦПК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. 
Строк дії кредитного договору № 91548/31/к від 21.11.2012 року встановлено в п.1.3 кредитного договору, згідно якого дата повернення кредиту - 21.11.2015 року, позивач не мав права нараховувати відповідачеві відсотки за кредитним договором після вказаної дати.
Крім того, суду для встановлення солідарного боргового обов`язку подружжя не надано доказів, що позичені кошти були витрачені чоловіком в інтересах сім`ї на ремонт будинку, що є спільною сумісною власністю подружжя, також з огляду на те, що кредит надавався позичальнику на споживчі цілі

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду виходячи з наступного.

Судом встановлено, що 21.11.2012 року між ПАТ АБ «Експрес-Банк» та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір № 91548/31/к, згідно якого відповідач отримав кредит на споживчі цілі у розмірі 22000,00 грн строком на 36 місяців зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 27% річних на суму залишку заборгованості за кредитом (з моменту припинення зарахування заробітної плати та інших виплат від підприємства, яке було роботодавцем відповідача на момент укладення договору, до закінчення строку дії договору становить 38% річних). Дату повернення кредиту визначено не пізніше 21.11.2015 року.
Згідно розрахунку станом на 17.10.2018 року за зазначеним кредитним договором утворилася заборгованість в сумі 30235,02 грн, яка складається з: 9760 грн – заборгованість за кредитом; 17070,64 грн – заборгованість по процентам за користування кредитом; 3404,38 грн – інфляційні нарахування на суму простроченого кредиту.

Відповідно до статей 526, 530, 610, ч.1 статті 612 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином, у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Згідно із статтями 1054, 1049 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти у строк та в порядку, що встановлені договором.
Згідно правового висновку, викладеного в постанові Великої Палати Верховного Суду від 28.03.2018 року у справі № 444/9519/12 припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування.
Після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Строк дії кредитного договору № 91548/31/к від 21.11.2012 року встановлено в п.1.3 кредитного договору, згідно якого дата повернення кредиту - 21.11.2015 року.
Таким чином, висновок суду про відмову у задоволенні заявлених вимог банку про стягнення відсотків з 21.11.2015 року відповідає вимогам закону та встановленим по справі обставинам.

Колегія суддів не приймає до уваги посилання скаржника на те, що проценти за користування простроченим кредитом встановлені розділом 4. кредитного договору є платою за користування коштами внаслідок порушення зобов`язання і ця умова кредитного договору відповідає вимогам статті 625 ЦК України, виходячи з наступного.
Згідно п.4.3 Кредитного договору проценти за користування простроченою сумою кредиту нараховуються на прострочену суму кредиту за фактичну кількість днів користування кредитом, включаючи день виникнення простроченої заборгованості та не включаючи день погашення такої заборгованості за ставкою, яка визначається як сума ставки, визначеної в п.1.4 Кредитного договору та 5 (п`ять) процентів річних.
Пунктом 1.4 Кредитного договору встановлено, що з моменту припинення зарахування заробітної плати та інших виплат від підприємства, яке було роботодавцем позичальника на момент укладання цього Договору, до закінчення строку дії договору, процентна ставка становить 38 % річних.
Пунктом 7.1 Кредитного договору встановлено, що у разі невиконання або неналежного виконання будь-якою із сторін своїх зобов`язань за договором, договір продовжує діяти до повного виконання сторонами своїх зобов`язань за договором. Договір припиняє свою дію у разі виконання позичальником своїх зобов`язань по договору в повному обсязі.
Тобто пунктами 4.3, 1.4 та 7,1 укладеного між сторонами договору визначено порядок нарахування процентів, у тому числі у разі виникнення простроченої заборгованості, з урахуванням права одноразово продовжити термін дії договору на 30 календарних днів. Та не встановлено права позивача на нарахуванням відсотків після спливу строку дії договору.
Згідно з ч. 1 статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. 
Враховуючи викладене, після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти та неустойку за кредитом припиняється.
Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.
Пунктом п.7.1 укладеного між сторонами договору кредиту визначено, що сторони погодили дату погашення кредиту, встановивши її 21.11.2015 року.

З огляду на те, що зі спливом строку кредитування припинилося право позивача нараховувати процентів за кредитом, то після 22 квітня 2016 року позивач не мав права на їх нарахування. 

Зазначений правовий висновок узгоджується з правовою позицією яка викладена у постановах Великої палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року по справі № 444/9519/12 та від 04.02.2020 року по справі № 912/1120/16.

Оскільки нарахування оспорюваної суми заборгованості по процентам відбулося після закінчення строку дії договору, то таке нарахування є безпідставним.

Апеляційний суд не приймає до уваги посилання на правові висновки Великої Палати Верховного Суду № 5017/1987/2012, оскільки наведені висновки стосуються застосування судами інших норм матеріального і процесуального права. Крім того, під час розгляду справи № 5017/1987/2012 Велика Палата Верховного Суду погодилась з правовою позицією викладеною у постанові Великої Палати Верховного Суду від 28.03.2018 року по справі № 444/9519/12, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною 2 статті 1050 ЦК України.
Апеляційний суд не приймає до уваги посилання скаржника на постанову Великої палати Верховного Суду у справі № 464/3790/16-ц, оскільки колегія суддів проаналізувавши дану постанову, зазначає, що обставини цієї справи та справи, яка розглядається судовою колегією не є тотожними.

Що стосується солідарного стягнення заборгованості з  ОСОБА_2 , колегія суддів повністю погоджується з висновком першої інстанції.
Сам по собі факт перебування особи у зареєстрованому шлюбі, а також факт надання згоди іншим подружжям для укладення договору, не породжує обов`язку особи відповідати за зобов`язаннями другого подружжя.
Відповідно до ст. 65 СК України, при укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового (ч.2). Договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї (ч.4).
Тобто, для покладення на другого з подружжя обов`язку за договором, укладеним одним із подружжям в інтересах сім`ї, має бути доведена та обставина, що майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї.
Доказів про те, що одержані за кредитним договором грошові кошти були використані відповідачем  ОСОБА_1 в інтересах сім`ї позивачем не надано та про наявність таких доказів не зазначено.
Крім цього, відповідно до ст. 511 ЦК України, зобов`язання не створює обов`язку для третьої особи. Лише у випадках, встановлених договором, зобов`язання може породжувати для третьої особи права щодо боржника та (або) кредитора.
За змістом зазначених норм права кредитний договір не може породжувати будь яких обов`язків для інших осіб, крім кредитора та позичальника.

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують правильність правових висновків суду, є фактично тотожними доводам, викладеним у позові, та зводяться до переоцінки доказів, на правильність висновків суду вони не впливають та їх не спростовують.

Виходячи з наведеного, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції правильно встановив правовідносини, які склалися між сторонами, повно, всебічно і об`єктивно перевірив доводи і заперечення сторін, встановленим фактам і доказам дав правильну правову оцінку і дійшов обґрунтованого висновку про часткове задоволення позовних вимог. Рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині винесене з додержання вимог матеріального та процесуального права і підстав для його скасування в оскаржуваній частині по доводам апеляційної скарги не має.

Оскільки апеляційна скарга залишається без задоволення, то судові витрати покладаються на позивача.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381, 382, 384, 390 ЦПК України, Луганський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ, - 

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства акціонерний комерційний банк «Індустріалбанк» залишити без задоволення.

Заочне рішення Білокуракинського районного суду Луганської області від 26 вересня 2019 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її проголошення.
Касаційна скарга може бути подана протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до Верховного Суду.

Повний текст постанови складено 17 березня 2020 року.

Головуючий 

Судді: