Ухвала
Іменем України
 
17 квітня 2020 року
м. Київ
 
справа № 759/3513/16-ц
провадження № 61-6052ск20
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Усика Г. І. (суддя-доповідач), Гулейкова І. Ю., Ступак О. В., розглянув касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на ухвалу Святошинського районного суду м. Києва від 18 листопада 2019 року у складі судді Горбенко Н. О. та постанову Київського апеляційного суду від 27 лютого 2020 року у складі колегії суддів: Коцюрби В. А., Нежури В. А., Сержанюка А. С., у справі за скаргою ОСОБА_1 на дії головного державного виконавця Святошинського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві Маціборук Вікторії Олександрівни, 
 
ВСТАНОВИВ:
 
Короткий зміст заявлених вимог та ухвалених судових рішень
 
У жовтні 2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду із скаргою на дії головного державного виконавця Святошинського районного відділу державної виконавчої служби м. Київ головного територіального управління юстиції у м. Києві Маціборук В. О. (головний державний виконавець Святошинського РВ ДВС м. Київ ГТУЮ у м. Києві).
 
Скаргу мотивувала тим, що на виконанні у Святошинському РВ ДВС м. Київ ГТУЮ у м. Києві перебуває виконавчий лист від 23 жовтня 2016 року про солідарне стягнення з ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , ОСОБА_1 на користь АТ «Універсал Банк» заборгованості у розмірі 42 600 дол. США та 58 323,84 грн.
 
23 серпня 2019 року головним державним виконавцем Святошинського РВ ДВС м. Київ ГТУЮ у м. Києві Скуржинською Н. М. прийнято постанову про закінчення виконавчого провадження № 525155882, у зв`язку із передачею стягувачу у рахунок погашення заборгованості предмету іпотеки - квартири АДРЕСА_1 . 
 
Незважаючи на зазначене, головний державний виконавець Святошинського РВ ДВС м. Київ ГТУЮ у м. Києві Маціборук В. О. продовжує здійснювати виконавчі дії за виконавчим листом від 23 вересня 2016 року про солідарне стягнення з ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , ОСОБА_1 на користь АТ «Універсал Банк боргу у розмірі 42 600 дол. США та 58 323,84 грн. у виконавчому провадженні 
№ 52515925.
 
Вважаючи дії головного державного виконавця Святошинського РВ ДВС м. Київ ГТУЮ у м. Києві Маціборук В. О. незаконними, вона звернулась до керівника Святошинського РВ ДВС м. Київ ГТУЮ у м. Києві з відповідною заявою. Листом Святошинського РВ ДВС м. Київ ГТУЮ у м. Києві від 15 жовтня 2019 року її було повідомлено, що постановою начальника Святошинського РВ ДВС м. Київ ГТУЮ у м. Києві Сувало М. С. щодо законності матеріалів виконавчого провадження 
№ 52515582 від 11 жовтня 2019 року скасовано постанову головного державного виконавця Святошинського РВ ДВС м. Київ ГТУЮ у м. Києві Скуржинської Н. М. про закінчення виконавчого провадження № 52515582 від 
23 серпня 2018 року, зобов`язано державного виконавця невідкладно вжити всіх передбачених законом дій для своєчасного, повного виконання рішення суду.  
 
Посилаючись те, що здійснення виконавчих дій щодо неї та солідарних боржників є незаконними, оскільки майно, яке було предметом іпотеки передано стягувачу у рахунок погашення заборгованості, заявник просила визнати неправомірними дії головного державного виконавця Святошинського РВ ДВС м. Київ ГТУЮ у м. Києві Маціборук В. О. та скасувати постанову про відкриття виконавчого провадження № 52515925.
 
Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 18 листопада 2019 року, залишеною без змін постановою Київського апеляційного суду від 27 лютого 2020 року, у задоволенні скарги ОСОБА_1 відмовлено.
 
Відмовляючи у задоволенні скарги ОСОБА_1 , суд першої інстанції, з висновком якого погодився апеляційний суд, виходив з того, що заявником не доведено протиправність та незаконність дій державного виконавця. Рішення Святошинського районного суду м. Києва від 11 липня 2016 року боржниками у повному обсязіне виконано, оскільки залишок боргу у розмірі 394 135,04 грн боржниками не погашений, тому відсутні підстави для закінчення виконавчого провадження.
 
Короткий зміст вимог та доводів касаційної скарги
 
У квітні 2020 року до Верховного Суду надійшла касаційна скарга 
представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 , у якій він просив скасувати ухвалу Святошинського районного суду м. Києва від 18 листопада 2019 року та постанову Київського апеляційного суду від 27 лютого 2020 року, і ухвалити нове судове рішення про задоволення скарги, посилаючись на неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, зокрема суди попередніх інстанцій не застосували пункт 15 частини першої статті 39 Закону України «Про виконавче провадження», який підлягав застосуванню до спірних правовідносин.
 
Вивчивши касаційну скаргу, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки касаційна скарга є необгрунтованою.
 
Позиція Верховного Суду та нормативно-правове обгрунтування
 
08 лютого 2020 року набрав чинності Закон України від 15 січня 2020 року 
№ 460-IX «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ».
 
Відповідно до вимог частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права. 
 
Згідно з положеннями частини четвертої статті 394 ЦПК України у разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необгрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосування норм права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування чи тлумачення.
 
Із касаційної скарги вбачається, що вона є необгрунтованою, а наведені в ній доводи не дають підстав для висновків щодо незаконності та неправильності оскаржуваного судового рішення.
 
Відповідно до статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів - це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
 
За приписами статті 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.
 
За змістом статті 451 ЦПК України за результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу. У разі встановлення обгрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника). Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.
 
Судами встановлено, що на виконанні у Святошинському РВ ДВС м. Київ ГТУЮ у м. Києві перебуває виконавчий лист з примусового виконання рішення Святошинського районного суду міста Києва від 11 липня 2016 року у цивільній справі № 759/3513/16 про солідарне стягнення з ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , ОСОБА_1 на користь АТ «Універсал Банк» заборгованості за генеральним договором про надання кредитних послуг від 14 серпня 2008 року № BL7030 у розмірі 42 600 дол. США та генеральним договором від 29 жовтня 2014 року 
№ BL5438/2 у розмірі 58 323,84 грн.
 
Згідно з актом головного державного виконавця Святошинського РВ ДВС м. Київ ГТУЮ у м. Києві Скуржинської Н. М. від 22 серпня 2018 року № 52515582 нереалізоване майно (предмет іпотеки) двокімнатну квартиру АДРЕСА_1 , вартістю 797 290,00 грн, у рахунок часткового погашення боргу, передано стягувачу. 
 
23 серпня 2018 року головним державним виконавцем Святошинського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві Скуржинською Н. М. винесено постанову про закінчення виконавчого провадження № 52515582 відповідно до пункту 9 частини першої статті 39 Закону України «Про виконавче провадження».
 
Постановою начальника Святошинського РВ ДВС м. Київ ГТУЮ у м. Києві від 
11 жовтня 2019 року скасовано постанову головного державного виконавця Святошинського РВ ДВС м. Київ ГТУЮ у м. Києві Скуржинської Н. М. від 23 серпня 2018 року про закінчення виконавчого провадження № 52515582, та зобов`язано державного виконавця вжити заходів передбачених чинним законодавством України щодо примусового виконання рішення суду.
 
Постановою головного державного виконавця Святошинського РВ ДВС м. Київ ГТУЮ у м. Києві Маціборук В. О. від 26 вересня 2019 року звернуто стягнення на доходи боржника ОСОБА_1 у виконавчому провадженні № 525815925.
 
Листом начальника Святошинського РВ ДВС м. Київ ГТУЮ у м. Києві від 
15 жовтня 2019 року ОСОБА_1 повідомлено про те, що залишок нестягнутої суми боргу складає 394 135,04 грн. Ураховуючи, що боржнику на праві власності належить 1/3 частини квартири АДРЕСА_2 , державного виконавця зобов`язано невідкладно вжити заходи щодо примусового виконання рішення суду.
 
Згідно з частиною першою статті 18 Закону України «Про виконавче провадження», виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.
 
Відповідно до пункту 9 частини першої статті 39 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження підлягає закінченню у разі фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.
 
Аналізуючи наведене, підставою для винесення державним виконавцем постанови про закінчення виконавчого провадження є саме факт виконання рішення суду у повному обсязі, а не вибіркових його частин на розсуд боржника.
 
Установивши, що рішення Святошинського районного суду м. Києва від 11 липня 2016 року у повному обсязі не виконано, залишок боргу у розмірі 394 135,04 грн. боржниками не погашений, суди попередніх інстанцій дійшли обгрунтованого висновку про відсутність у державного виконавця правових підстав для закінчення виконавчого провадження.
 
Посилання заявника на неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, зокрема суди не застосували пункт 15 частини першої статті 39 Закону України «Про виконавче провадження», за змістом якого виконавче провадження підлягає закінченню у разі якщо майно, яке є предметом іпотеки, передано іпотекодержателю або придбано ним відповідно до вимог Закону України «Про іпотеку» за виконавчим документом про звернення стягнення на майно, є безпідставними, оскільки у цій справі виконавчий документ видано про стягнення з ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , ОСОБА_1 на користь АТ «Універсал Банк» заборгованості за генеральним договором про надання кредитних послуг від 14 серпня 2008 року № BL7030 у розмірі 42 600 дол. США та генеральним договором від 29 жовтня 2014 року № BL5438/2 у розмірі
58 323,84 грн. Стягувач залишив за собою право власності на нереалізоване майно, вартість якого є недостатньою для повного погашення заборгованості та фактичного виконання рішення суду у повному обсязі.
 
За змістом статті 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.
 
Судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.
 
Виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.
 
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
 
Касаційна скарга не містить обгрунтованих посилань на неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, а зводиться до незгоди заявника із ухваленими судовими рішеннями, законність та обгрунтованість яких доводами касаційної скарги не спростована.
 
Ураховуючи наведене, ухвала Святошинського районного суду м. Києва від 
18 листопада 2019 року та постанова Київського апеляційного суду від 
27 лютого 2020 року, ухвалені з дотриманням норм матеріального та процесуального права. Правильне застосовування норм права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування чи тлумачення, а наведені у касаційній скарзі доводи не дають підстав для висновку щодо незаконності та неправильності оскаржуваних судових рішень.
 
Керуючись частиною четвертою статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
 
УХВАЛИВ:
 
У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на ухвалу Святошинського районного суду м. Києва від 18 листопада 2019 року та постанову Київського апеляційного суду від 27 лютого 2020 року, у справі за скаргою ОСОБА_1 на дії головного державного виконавця Святошинського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві Маціборук Вікторії Олександрівни, відмовити.
 
Копію ухвали та додані до скарги матеріали надіслати заявникові. 
 
Ухвала суду касаційної інстанції оскарженню не підлягає.
 
Судді:	Г. І. Усик     І. Ю. Гулейков     О. В. Ступак