Номер провадження: 22-ц/813/2200/20 
Номер справи місцевого суду: 521/14262/17
Головуючий у першій інстанції Михайлюк О. А.
Доповідач Князюк О. В.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06.05.2020 року                                                                 м. Одеса
Одеський апеляційний суд у складі колегії:
головуючого Князюка О. В.,
суддів: Таварткіладзе О. М., Погорєлової С. О.,
розглянувши у порядку письмового провадження в залі суду в м. Одеса цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 01 листопада 2018 року по цивільній справі за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «НФС» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,- 

ВСТАНОВИВ:
Описова частина
Короткий зміст позовних вимог

ТОВ «НФС» звернулось в суд з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, посилаючись на те, що згідно кредитного договору № М56.935.70671 від 16.11.2012 року ПАТ «Ідея Банк» надало ОСОБА_1 кредит в сумі 21 903,00 гривень зі сплатою 26% річних строком на 30 місяців.
30.09.2015 року між ПАТ «Ідея Банк» та ТОВ «Факторингова компанія «РАНТЬЕ» укладеного договір факторингу №30/09-1, відповідно до умов якого до ТОВ «Факторингова компанія «РАНТЬЕ» перейшло право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором № М56.935.70671 від 16.11.2012 року.
28.02.2017 року між ТОВ «Факторингова компанія «РАНТЬЕ» та ТОВ «Фінансова компанія «СЕРЕТ» (в подальшому назва змінена на ТОВ «НФС») укладеного договір факторингу № 28/02-1/09-1, відповідно до умов якого до ТОВ «НФС» перейшло право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором № М56.935.70671 від 16.11.2012 року.
Оскільки в порушення умов договору відповідач у встановлені строки суму кредиту та інші передбачені договором платежі не сплатив, позивач вимушений звернутись з цим позовом до суду.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 01 листопада 2018 року позов товариства з обмеженою відповідальністю «НФС» було задоволено, постановлено:
стягнути з ОСОБА_1 на користь ТОВ «НФС» заборгованість за кредитним договором № М56.935.70671 від 16.11.2012 року, яка складає: 21 674,01 гривень - заборгованість за тілом кредиту; 40 479,18 гривень - заборгованість за нарахованими та несплаченими відсотками та комісіями, а всього 62 153,19 гривень;
стягнути з ОСОБА_1 на користь ТОВ «НФС» 1600,00 гривень в рахунок сплаченого судового збору.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, що подала апеляційну скаргу та узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи

Не погоджуючись із вказаним рішенням, 22 січня 2019 року  ОСОБА_1  було подано апеляційну скаргу на рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 01 листопада 2018 року, відповідно до якої апелянт просить - зазначене рішення скасувати та постановити нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі.
При цьому посилаючись на те, що висновки суду першої інстанції не відповідають обставинам справи, зокрема:
-в справі є позовна заява подана до суду позивачем про стягнення боргу за кредитним договором №М56.935.70671 від 16.11.2012 року з якої витікає, що позивач є кредитором за цим Кредитним договором;
- в справі немає позову про стягнення боргу на підставі договору факторингу №28/02-1 від 28.02.2017 року;
-в справі немає позову про захист прав споживачів, що перешкоджало би розгляду справи в третейському суді, на підставі п. 14 ч. 1 ст. 6 Закону України «Про третейські суди»
-в справі є Кредитний договір в п.№М56.935.70671 від 16.11.2012 року в пункті 6.5. якого вказано, що всі вимоги, які витікають при виконанні даного договору або у зв`язку з ним, або випливають з нього та становлять предмет спору підлягають розгляду у постійно діючому Третейському суді при Асоціації українських банків, згідно з регламентом третейського суду, який є невід`ємною частиною даної третейської угоди;
-в справі є договір факторингу №28/02-01 від 28.02.2017 року в п. 1.2 якого вказано: «Фактор після переходу до нього права вимоги стає кредитором за Кредитними договорами, укладеними між первісним кредитором (тобто ПАТ «Ідея Банк») і Боржниками, та одержує право замість Клієнта вимагати від Боржників належного виконання Права Вимоги. Права кредитора за Кредитними договорами переходять до Фактора»;
-в справі є заперечення відповідача проти вирішення спору в суді на підставі п. 6 ч. 1 ст. 257 ЦПК України.
Надходження апеляційної скарги до суду апеляційної інстанції
Ухвалою Одеського апеляційного суду від 01.03.2019 року було відкрито провадження у справі за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 01 листопада 2018 року по цивільній справі за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "НФС" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.
Ухвалою Одеського апеляційного суду від 01.04.2019 року вказану цивільну справу було призначено до розгляду в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.
Розпорядженням №5100 Щодо повторного автоматизованого розподілу справи між суддями від 06.11.2019 року у відповідності до п. 3.12. Тимчасових засад використання автоматизованої системи документообігу суду в Одеському апеляційному суді, затвердженими рішенням зборів суддів Одеського апеляційного суду 28.12.2018 року з подальшими змінами було проведено автоматизований розподіл справи та визначено колегію суддів Одеського апеляційного суду під головуванням судді Князюка О. В. 
06 листопада 2019 року справу було прийнято до провадження головуючого судді Князюка О. В. та призначено до розгляду.

Встановлені судом першої інстанції та неоспорені обставини, а також обставини, встановлені судом апеляційної інстанції, і визначені відповідно до них правовідносини.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджується, що 16.11.2012р. між ПАТ «Ідея Банк» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір М56.935.70671, відповідно до якого відповідач отримав кредит в сумі 21903грн. строком на 30 місяців під 26.0000% річних (а.с. 6-9).
Пунктом 6.5 кредитного договору №М56.935.70671, укладеного 16.11.2012р. між ПАТ «Ідея Банк» та ОСОБА_1 , передбачено, що всі вимоги, які виникають при виконанні даного договору або у зв`язку з ним, або випливають з нього та становлять предмет спору підлягають розгляду у постійно діючому Третейському суді при Асоціації українських банків, згідно з регламентом третейського суду, який є невід`ємною частиною даної третейської угоди. Місце і дата укладення третейської угоди відповідають місцю і даті укладенню договору. Позичальник підписанням цього договору засвідчує, що він ознайомлений з регламентом вищевказаного третейського суду.
30.09.2015 року був укладений договір факторінгу між ПАТ «Ідея Банк» та ТОВ «Фінансова компанія «Рантье».
28.02.2017 року ТОВ «Фінансова компанія «Рантье» уклало договір факторінгу з ТОВ «Фінансова компанія «Серет» (а.с. 15-20).
Яке в подальшому змінило назву з ТОВ «Фінансова компанія «Серет» на ТОВ «Нью Файненс Сервіс» (а.с. 28-30).
Станом на 28.02.2017 рік, заборгованість за кредитним договором становить 62153,19 грн. (а.с. 37).
Відповідач встановлені кредитними договорами терміни повернення наданих їй кредитів та сплати відсотків по них не дотримується.

МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА

Заслухавши доповідача, обговоривши доводи скарги та перевіривши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.
За змістом п.1 ст.6, ст.13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) кожен має право на розгляд його справи упродовж розумного строку судом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.
Кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.
Відповідно до ст.ст.1,3 ЦК України, ст.ст.2,4-5,12-13,19 ЦПК України, завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави, що виникають з цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також справ, розгляд яких, в порядку цивільного судочинства, прямо передбачено законом.
Згідно зі ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повного і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Критерії оцінки правомірності оскаржуваного судового рішення визначені в статті 263 ЦПК України, відповідно до яких судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Згідно із ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
За правилами, передбаченими п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. 
Суд першої інстанції задовольняючи позовні вимоги виходив з доведеності позовних вимог, оскільки відповідач встановлені кредитними договорами терміни повернення наданих їй кредитів та сплати відсотків по них не дотримується.
Колегія погоджується із вказаним висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.
Так, відповідно ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору.
Згідно ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу, а також розмір процентів встановлений договором.
Відповідно ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 зводяться до порушення судом першої інстанції норм процесуального права, зокрема, пошушення судом першої інстанції п. 6 ч. 1 ст. 257 ЦПК України. 
Разом з тим, ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 21 березня 2018 року позов ТОВ «Нью Файненс Сервіс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором залишено без розгляду на підставі п. 6 ч. 1 ст. 257 ЦПК України.
При постановленні ухвали про залишення позову без розгляду суд першої інстанції виходив з того, що до початку розгляду справи по суті від представника відповідача надійшло заперечення проти вирішення спору в суді з тих підстав, що сторони перебувають у договірних відносинах між собою, і в пункті 6.5 кредитного договору, зазначено, що всі вимоги, які виникають при виконанні даного договору або у зв`язку з ним, чи випливають з нього та становлять предмет спору, підлягають розгляду у постійно діючому Третейському суді при Асоціації українських банків, згідно з регламентом третейського суду, який є невід`ємною частиною даної третейської угоди.
Постановою Апеляційного суду Одеської області від 29 травня 2018 року ухвалу Малиновського районного суду м. Одеси від 21 березня 2018 року скасовано і направлено справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Суд апеляційної інстанції виходив з того, що за наявності третейського застереження лише у сторін існує виключно правова можливість, а не обов`язок на звернення до третейського суду, і для такого звернення потрібна наявність волі лише сторін договірних відносин, а тому ухвала суду першої інстанції суперечить вимогам закону та підлягає скасуванню.
У червні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою, у якій просить скасувати постанову Апеляційного суду Одеської області від 29 травня 2018 року та залишити в силі ухвалу Малиновського районного суду м. Одеси від 21 березня 2018 року, обґрунтовуючи свою вимогу неправильним застосуванням судом норм матеріального права і порушенням норм процесуального права.
 
Ухвалою Верховного Суду від 02 листопада 2018 року бкло відмовлено у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Апеляційного суду Одеської області від 29 травня 2018 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Нью Файненс Сервіс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.
 
При цьому Верховний суд дійшов висновку, що виходячи з того, що ТОВ «Фінансова компанія «Серет», яке в подальшому змінило назву на ТОВ «Нью Файненс Сервіс», кредитний договір з ОСОБА_1 не укладало і не є стороною кредитних відносин, а право грошової вимоги за кредитним договором № М56.935.70671 набуло на підставі укладеного 28 лютого 2017 року договору факторингу, суд апеляційної інстанції дійшов обгрунтованого висновку, що умови, викладені в пункті 6.5 вказаного кредитного договору, на нього не поширюються, оскільки до нього перейшло право вимоги щодо стягнення заборгованості з відповідача за кредитним договором, укладеним 16 листопада 2012 року між ПАТ «Ідея Банк» та ОСОБА_1 .
Цей факт підтверджується пунктами 1.1 та 1.2 договору факторингу від 28 лютого 2017 року № 28/02-1, за якими на умовах цього договору Клієнт відступає (передає у власність) Факторові (новому кредитору) з 28 лютого 2017 року права вимоги під фінансування від Фактора, а Фактор набуває (приймає у власність) від Клієнта з 28 лютого 2017 року права вимоги та здійснює їх оплату (фінансування) Клієнту за оплату. Фактор після переходу до нього прав вимоги стає кредитором за кредитними договорами, укладеними між первісним кредитором і боржниками, та одержує право замість Клієнта вимагати від боржників належного виконання ними зобов`язань за такими кредитними договорами в межах переданих прав вимоги. Права кредитора за кредитними договорами переходять до Фактора за виключенням права на здійснення Клієнтом договірного списання з рахунку/рахунків боржників, що надане Клієнту за дорученням боржників відповідно до умов кредитних договорів.
Договір сторін про передачу спору на розгляд третейського суду (стаття 21 ЦПК України) не є відмовою від права на звернення до суду за захистом.
Апеляційний суд, скасовуючи ухвалу суду першої інстанції та направляючи справу для продовження розгляду, також виходив з того, що за наявності у кредитному договорі третейського застереження (окремої третейської угоди) при вирішенні спору суд має враховувати положення пункту 14 частини першої статті 6 Закону України «Про третейські суди» про те, що справи щодо захисту прав споживачів, у тому числі споживачів послуг банку (кредитної спілки), не підлягають розгляду третейськими судами.
Крім того, апеляційним судом враховано, що за наявності третейського застереження лише у сторін існує виключно правова можливість, а не обов`язок на звернення до третейського суду, і для такого звернення потрібна наявність волі лише сторін договірних відносин.
Тобто, доводи апеляційної скарги ОСОБА_1  на рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 01 листопада 2018 року вже були предметом розгляду судів апеляційної та касаційної інстанцій.
Інших доводів щодо незаконності рішення суду апеляційна скарга не містить.
З огляду на викладене, апеляційний суд дійшов висновку про законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення суду, доводи апеляційної скарги його не спростовують, рішення ухвалено у відповідності до вимог матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, оскаржуване рішення суду залишити без змін.
Також суд апеляційної інстанції звертає увагу на наступне.
Поняття розумних строків розгляду справи в контексті ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод нетотожне (неідентичне) поняттю процесуальних строків в національних системах права. Право Європейського Суду з прав людини є «автономним» і його тлумачення Судом Конвенції не пов`язане з тлумаченням права національними судами.
ЄВРОПЕЙСЬКИЙ СУД з прав людини оцінює «розумність» тривалості провадження з огляду на обставини справи та з урахуванням таких критеріїв: складність справи, поведінка заявника та відповідних органів влади, а також важливість предмета спору для заявника (див., серед інших джерел, рішення у справі «Фрідлендер проти Франції» (Frydlender v. France) [ВП], заява № 30979/96, п. 43, ECHR 2000-VII). Українські справи: «Світлана Науменко проти України», рішення від 09 листопада 2004 року; «Меріт проти України», рішення від 30.03.2004 року; «Єфименко проти України», рішення від 18 липня 2006 року, «Івань та інші проти України», рішення від 12 січня 2017 року, п.п.7, 8; «Аніфер проти України», рішення від 26 липня 2018 року п.6, та інші.
В пункті 1.6. Європейської хартії про статус суддів (Рада Європи, 1998 р.) з урахуванням положень статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, якою передбачено, що «кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом» зазначено, що на державу покладається обов`язок забезпечувати суддів всіма засобами, необхідними для належного виконання їхніх завдань, і зокрема, для розгляду справ в межах розумного періоду часу.
У пункті 33, 35 Рекомендації СМ/Rec (2010) 12 Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам щодо суддів: незалежність, ефективність та обов`язки, ухваленою Комітетом Міністрів Ради Європи 17 листопада 2010 року, підкреслено, що кожна держава повинна виділяти судам достатньо ресурсів, приміщень та устаткування, щоб вони могли функціонувати відповідно до стандартів, викладених у ст.6 Конвенції, а також щоб судді могли ефективно працювати.
У судах має працювати достатня кількість суддів та кваліфікований допоміжний персонал.
Тому, незабезпечення належного функціонування судової системи через відсутність достатньої кількості суддів, у зв`язку з надмірним навантаженням, унеможливлює розгляд справ у строки, передбачені національним законодавством.
З урахуванням надмірного навантаження, яке виходить за межі фізичних можливостей, недостатньою кількістю суддів (з 2013 року кількість суддів в цивільній палаті зменшилася з 48 до 16), щодо яких здійснюється автоматизований розподіл справ (без урахування суддів, які хворіють, перебувають у відрядженні, знаходяться у відпустці і т.п.), суд апеляційної інстанції позбавлений можливості вирішити питання щодо відкриття провадження у справі, призначити справу до розгляду, вирішити інші процесуальні питання, пов`язані з розглядом справи, та розглянути справу у строки, передбачені національним законом.

РЕЗОЛЮТИВНА ЧАСТИНА

Керуючись ст.ст. 259, 367, 374, 375, 382, 384, апеляційний суд, -
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 - залишити без задоволення.
Рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 01 листопада 2018 року по цивільній справі за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «НФС» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором -залишити без змін.
Постанова суду набирає законної сили з моменту її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, встановлених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.
Повний текст судового рішення складено 06 травня 2020 року.

Головуючий:                                                                                О. В. Князюк

Судді:                                                          С. О. Погорєлова

О. М. Таварткіладзе