Ухвала
Іменем України    
    
26 березня 2020 року
м. Київ
 
справа № 727/12118/19
провадження № 61-4474ск20 
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Крата В. І. (суддя-доповідач), Дундар І. О., Краснощокова Є. В., розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Чернівецького апеляційного суду від 11 лютого 2020 року у складі судді: Височанської Н. К., у справі за заявою ОСОБА_1 про виправлення описки у справі за позовом  ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_1 про визнання недійсним договору дарування квартири і витребування її з чужого володіння,
 
ВСТАНОВИВ:
 
Ухвалою Шевченківського районного суду м. Чернівців від 26 грудня 2019 року закрито підготовче провадження за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_1 про визнання недійсним договору дарування квартири і витребування її з чужого володіння та призначено справу до судового розгляду по суті. 
 
Ухвалою Шевченківського районного суду м. Чернівців від 26 грудня 2019 року виправлено описки в ухвалі Шевченківського районного суду м. Чернівців від 26 грудня 2019 року.
 
Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що 26 грудня 2019 року постановлено ухвалу про продовження строку підготовчого судового засідання у справі, однак після підписання указаної ухвали, суддею виявлено описки в її тексті, які підлягають виправленню. 
 
На дану ухвалу про виправлення описки ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу.
 
Оскарженою ухвалою Чернівецького апеляційного суду від 11 лютого 2020 року у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Шевченківського районного суду м. Чернівці від 26 грудня 2019 року про виправлення описок відмовлено.
 
Ухвала апеляційного суду мотивована тим, що у пункті 19 частини першої статті 353 ЦПК України передбачено, що окремо від рішення суду може бути оскаржена в апеляційному порядку ухвала суду першої інстанції щодо внесення або відмови у внесенні виправлень у рішення. Згідно частини третьої 258 ЦПК України розгляд справи по суті судом першої інстанції закінчується ухваленням рішення суду. Однак норми цивільного процесуального законодавства не передбачають оскарження ухвали суду першої інстанції про виправлення описки в ухвалі суду.
 
ОСОБА_1 засобами поштового зв`язку подав 06 березня 2020 року до Верховного Суду касаційну скаргу на ухвалу Чернівецького апеляційного суду від 11 лютого 2020 року, у якій просить скасувати ухвалу суду апеляційної інстанції, а справу направити до апеляційного суду для продовження розгляду. 
 
У клопотанні, яке додано до касаційної скарги, ОСОБА_1 просить звільнити його від сплати судового збору за подання касаційної скарги, посилаючись на скрутний майновий стан. Клопотання мотивовано тим, що ОСОБА_1 у минулому році не отримував доходи, розмір судового збору є для нього непомірно великим та позбавляє доступу до правосуддя. Окрім цього, Чернівецьким місцевим центром з надання безоплатної вторинної правової допомоги прийнято рішення про надання йому правової допомоги, як громадянину, що підпадає під визначене коло осіб, яким така допомога надається, що, в свою чергу, підтверджує незадовільний майновий стан. На підтвердження указаних обставин суду надано копії: довідки № 299 від 21 лютого 2020 року, виданої Управлінням соціального захисту населення Першотравенського району Департаменту праці та соціального захисту населення Чернівецької міської ради про те, що ОСОБА_1 не перебуває на обліку; копію довідки № 3407 від 02 березня 2020 року, виданої Чернівецьким відділом обслуговування громадян Головного управління Пенсійного Фонду України в Чернівецькій області про те, що ОСОБА_1 не перебуває на обліку як отримувач пенсії; відомостей з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків просуми виплачених доходів та утриманих податків про те, що інформація про доходи ОСОБА_1 за 2019 року відсутня; довідки Чернівецької міської філії Черніавецького обласного центру зайнятості № 156 від 21 лютого 2020 року про те, що ОСОБА_1 не перебуває на обліку як безробітний. 
 
Тлумачення статті 136 ЦПК України та статті 8 Закону України «Про судовий збір» свідчить, що підставою для відстрочення чи розстрочення сплати судового збору, зменшення його розміру або звільнення від його сплати, є врахування судом майнового стану сторони. Вказані ОСОБА_1 підстави для звільнення обґрунтовані та свідчать про його скрутний майновий стан, що об`єктивно перешкоджав сплаті судового збору за подання касаційної скарги. Тому клопотання про звільнення від сплати судового збору слід задовольнити.
 
ОСОБА_1 у касаційній скарзі посилається на порушенням судом норм процесуального права. Касаційна скарга мотивована тим, що висновок суду апеляційної інстанції про неможливість оскарження ухвали суду про виправлення описок в ухвалі, яка, в свою чергу, в апеляційному порядку не оскаржується, не ґрунтується на нормах ЦПК, оскільки положення цивільного процесуального законодавства не містять обмежень щодо можливості оскарження ухвали про виправлення описки та не містять переліку ухвал суду першої інстанції, внесення виправлень у які не підлягають оскарженню. Зазначає, що ним оскаржувалась не ухвала суду першої інстанції про закриття підготовчого провадження, а інше судове рішення, а саме: ухвала про виправлення описок. Звузивши права ОСОБА_1 на оскарження ухвали суду першої інстанції про виправлення описок, апеляційний суд порушив норми процесуального права. Також апеляційний суд помилково керувався пунктом 1 частини першої статті 358 ЦПК України.
 
У відкритті касаційного провадження слід відмовити з таких мотивів.
 
Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
 
У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної Палати Касаційного цивільного суду від 12 вересня 2018 року у справі № 752/1016/17 (провадження № 61-19138сво18) зроблено висновок, що «право на апеляційне оскарження учасники справи можуть реалізувати у порядку, визначеному процесуальним законом, не зловживаючи їхніми процесуальними правами у спосіб подання апеляційної скарги на ухвалу, що не може бути оскаржена до ухвалення рішення по суті спору й окремо від такого рішення».
 
Тлумачення пункту 19 частини першої статті 353 ЦПК України свідчить, що окремо від рішення суду можуть бути оскаржені в апеляційному порядку ухвали суду першої інстанції щодо внесення або відмови у внесенні виправлень у рішення. У частині першій статті 353 ЦПК України не передбачено можливості оскарження окремо від рішення ухвали про виправлення описки в ухвалі суду.
 
В ухвалі Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 04 червня 2019 року в справі № 759/13342/18 (провадження № 61-10412ск19) зазначено, що «відповідно до пункту 19 частини першої статті 353 ЦПК України окремо від рішення суду можуть бути оскаржені в апеляційному порядку ухвали суду першої інстанції щодо внесення або відмови у внесенні виправлень у рішення. Згідно з пунктом 1 частини першої статті 358 ЦПК України суд апеляційної інстанції відмовляє у відкритті апеляційного провадження у справі, якщо апеляційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає апеляційному оскарженню. З урахуванням наведеного, висновок апеляційного суду про те, що ухвала Святошинського районного суду міста Києва від 16 квітня 2019 року про відмову у виправленні описки в ухвалі суду не підлягає апеляційному оскарженню з підстав передбачених пунктом 1 частини першої статті 358 ЦПК України, є обґрунтованим».
 
У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 26 лютого 2020 року в справі № 910/15167/19 зроблено висновок, що «з огляду на те, що у визначеному частиною 1 статті 255 ГПК України переліку не передбачено можливості оскарження окремо від рішення ухвали про виправлення описки в ухвалі суду, суд касаційної інстанції вважає обґрунтованим висновок суду апеляційної інстанції про відмову у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою ПрАТ «Компанія «Райз» на ухвалу Господарського суду міста Києва від 21 листопада 2019 у справі № 910/15167/19, оскільки подання апеляційної скарги на судове рішення, що не підлягає апеляційному оскарженню, виключає можливість порушення апеляційного провадження за такою скаргою (пункт 1 частини першої 261 ГПК України). Наведені у касаційній скарзі доводи про порушення судом апеляційної інстанції норм процесуального права, зокрема щодо відмови у відкритті апеляційного провадження з підстав відсутності можливості апеляційного оскарження окремо від рішення ухвали суду про виправлення описки, не знайшли свого підтвердження під час касаційного розгляду справи та не можуть бути підставою для скасування ухвали апеляційного господарського суду, оскільки вони ґрунтуються на помилковому тлумаченні скаржником норм процесуального права».
 
За таких обставин, суд апеляційної інстанції обґрунтовано відмовив у відкритті апеляційного провадження. 
 
Європейський суд з прав людини зауважує, що спосіб, у який стаття 6 Конвенції застосовується до апеляційних та касаційних судів, має залежати від особливостей процесуального характеру, а також до уваги мають бути взяті норми внутрішнього законодавства та роль касаційних судів у них. Вимоги до прийнятності апеляції з питань права мають бути більш жорсткими ніж для звичайної апеляційної скарги. З урахуванням особливого характеру ролі Верховного Суду, як касаційного суду, процедура, яка застосовується у Верховному Суді може бути більш формальною (LEVAGES PRESTATIONS SERVICES v. FRANCE, № 21920/93, § 45, ЄСПЛ, від 23 жовтня 1996 року; BRUALLA GOMEZ DE LA TORRE v. SPAIN, № 26737/95, § 37, 38, ЄСПЛ, від 19 грудня 1997 року).
 
Аналіз змісту касаційної скарги та оскарженої ухвали свідчить, що правильне застосовування судами норм права є очевидним, а касаційна скарга - необґрунтованою.
 
Відповідно до частини четвертої статті 394 ЦПК України у разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.
 
Керуючись статтями 136, 260, 394 ЦПК України Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,
 
УХВАЛИВ:
 
Клопотання ОСОБА_1 про звільнення від сплати судового збору задовольнити.
 
Звільнити ОСОБА_1 від сплати судового збору за подання касаційної скарги на ухвалу Чернівецького апеляційного суду від 11 лютого 2020 року.
 
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою  ОСОБА_1 на ухвалу Чернівецького апеляційного суду від 11 лютого 2020 року у справі за заявою ОСОБА_1 про виправлення описки у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_1 про визнання недійсним договору дарування квартири і витребування її з чужого володіння.
 
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.
 
Судді:                                                                                        В. І. Крат
                                                                                                                                                                                                                                                                                         І. О. Дундар 
 
                                                                                                   Є. В. Краснощоков