ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД      
вул. Шолуденка, буд. 1, літера А, м. Київ, 04116, (044) 230-06-58 inbox@anec.court.gov.ua 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"22" червня 2020 р.           Справа№ 927/108/20
Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючого:           Владимиренко С.В.
суддів:            Ходаківської І.П. 
          Демидової А.М. 
 
при секретарі         Островерха В.Л.
за участю представників
від позивача:   не з`явились 
від відповідача:  Зорін Р.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу                
Приватного підприємства "Агрофірма Ставиське"
на рішення Господарського суду Чернігівської області від 02.04.2020 (повний текст складено 02.04.2020)
у справі № 927/108/20   (суддя Белов С.В.)
за позовом Фізичної особи - підприємця Барсегян Анжели Маілівни
до      Приватного підприємства "Агрофірма Ставиське"
про     стягнення 257  584 грн 40 коп.

ВСТАНОВИВ:

Фізичною особою-підприємцем Барсегян Анжелою Маілівною подано позов до Приватного підприємства "Агрофірма Ставиське" про стягнення 257  584 грн  40 коп., з яких 218 240 грн основного боргу, 19  243 грн 33 коп. пені, 20  101 грн 07 коп.  - 30% річних.   
Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем договірних зобов`язань, які виникли за договором № 20/09/2019 оренди транспортного засобу від 20.09.2019.
Рішенням Господарського суду Чернігівської області від 02.04.2020 у справі № 927/108/20 позовні вимоги задоволено повністю. Стягнуто з Приватного підприємства "Агрофірма Ставиське" на користь Фізичної особи-підприємця Барсегян Анжели Маілівни  218  240 грн  основного боргу, 19  243 грн 33 коп. пені, 20  101 грн 07 коп. 30% річних. Стягнуто з Приватного підприємства "Агрофірма Ставиське" на користь Фізичної особи-підприємця Барсегян Анжели Маілівни  3  863 грн 77 коп. судового збору. 
Не погоджуючись з прийнятим рішенням, Приватне підприємство "Агрофірма Ставиське" звернулось до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить: відкрити апеляційне провадження з долученням доказів наданих в додатках апелянтом; визнати підстави неподання доказів скаржником такими, які були вчинені з поважних причин, а саме: платіжне доручення №1390 від 04.03.2020, що підтверджує оплату відповідачем позивачу суму в розмірі 22  000 грн за зобов`язаннями, що є предметом позовної заяви; виписку по рахунку від 04.03.2020, що підтверджує сплату відповідачем позивачу суму в розмірі 22  000 грн за зобов`язаннями, що є предметом позовної заяви; скасувати рішення Господарського суду Чернігівської області від 02.04.2020 у справі № 927/108/20 частково і ухвалити нове рішення у відповідній частині з урахуванням поданих апелянтом доказів по справі.
Вимоги та доводи апеляційної скарги мотивовані тим, що судом першої інстанції було неповно з`ясовано обставини, які мають значення для справи, а також невірно застосовано норми матеріального та процесуального права,  що призвело до прийняття невірного рішення.
      Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 18.05.2020 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Приватного підприємства "Агрофірма Ставиське" на рішення господарського суду Чернігівської області  від 02.04.2020 по справі №927/108/20.  Розгляд апеляційної скарги призначено на 09 червня  2020 року. Запропоновано Фізичній особі - підприємцю Барсегян Анжелі Маілівні в строк до 29.05.2020 надати свої заперечення щодо поданого Приватним підприємством "Агрофірма Ставиське"клопотання про визнання підстав неподання доказів скаржником такими, які були вчинені з поважних причин, а саме: платіжного доручення №1390 від 04.03.2020, що підтверджує оплату відповідачем позивачу суму в розмірі 22000грн. за зобов`язаннями, що є предметом позовної заяви; виписки по рахунку від 04.03.2020, що підтверджує сплату відповідачем позивачу суму в розмірі 22000грн. за зобов`язаннями, що є предметом позовної заяви.
Фізичною особою - підприємцем Барсегян Анжелою Маілівною не надано суду апеляційної інстанції заперечення щодо поданого Приватним підприємством "Агрофірма Ставиське" клопотання про визнання підстав неподання доказів скаржником такими, які були вчинені з поважних причин, а саме: платіжного доручення №1390 від 04.03.2020, що підтверджує оплату відповідачем позивачу суму в розмірі 22000грн. за зобов`язаннями, що є предметом позовної заяви; виписки по рахунку від 04.03.2020, що підтверджує сплату відповідачем позивачу суму в розмірі 22000грн. за зобов`язаннями, що є предметом позовної заяви.
02.06.2020 на адресу Північного апеляційного  господарського суду  від Приватного підприємства "Агрофірма Ставиське" надійшло клопотання     про відкладення розгляду справи призначеної на 09.06.2020 у зв`язку з хворобою керівника.
В судове засідання 09.06.2020  представники сторін не  з`явились. Від Фізичної особи - підприємця Барсегян Анжели Маілівни будь-яких клопотань не надходило.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 09.06.2020  відкладено розгляд апеляційної скарги Приватного підприємства "Агрофірма Ставиське" на рішення Господарського суду Чернігівської області від 02.04.2020 по справі № 927/108/20  на 22.06.2020.
Представник відповідача в судовому засіданні апеляційну  скаргу підтримав в повному обсязі та просив суд її задовольнити.
Встановлено, що 22.06.2020  представник позивача  у судове засідання не з`явився. Причини неявки суду не повідомив, хоча про час та місце судового засідання повідомлений належним чином.
Особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце розгляду судом справи у разі виконання останнім вимог частини першої статті 120  Господарського процесуального кодексу України.
Відповідно до п. 12 ст. 270 Господарського процесуального кодексу України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
Згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 № 211 "Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2" (зі змінами) установлено з 12 березня 2020 р. до 22 травня 2020 р. на всій території України карантин, який відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 20.05.2020 № 392 продовжено до 22 червня 2020 р., який відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 17.06.2020 № 500 продовжено до 31 липня 2020р.  Разом з тим, починаючи з 11.05.2020, режим карантину послаблено, а саме: з 11.05.2020 відновлено діяльність адвокатів, нотаріусів, аудиторів, з 22.05.2020 відновлено роботу громадського транспорту, а з 25.05.2020 - роботу метрополітенів. 
При цьому, колегія суддів апеляційної інстанції звертає увагу, що саме по собі оголошення карантину не зупиняє роботи судів (таких висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 05.05.2020 у справі № 910/3880/19).
Враховуючи те, що в матеріалах справи наявні докази належного повідомлення всіх учасників судового процесу про час та місце проведення судового засідання по розгляду апеляційної скарги, колегія суддів вважає можливим здійснити перевірку рішення першої інстанції у даній справі в апеляційному порядку за наявними матеріалами справи та без участі представника позивача.
Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи,  заслухавши пояснення представника відповідача, дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів встановила наступне. 
Згідно з частинами 1 та 2 статті 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.
Згідно з п.1 ч.2 статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.
20.09.2019 між Фізичною особою-підприємцем Барсегян Анжелою Маілівною та Приватним підприємством "Агрофірма Ставиське" було укладено договір №20/09/2019 оренди транспортного засобу (далі- договір).  
За умовами визначеними сторонами в п. 1.1 розділу 1 договору орендодавець передає орендарю в платне строкове користування трактор колісний К-701 з обладнанням, а орендар приймає та оплачує його використання.
Пунктом 1.3 розділу 1 договору сторони погодили, що транспортний засіб надається орендарю для використання його в господарській діяльності для передпосівної обробки ґрунту на його землях. 
Відповідно до п. 1.1 розділу 2 договору орендодавець зобов`язується в триденний строк після підписання цього договору оренди передати в користування орендаря зазначений в п.1 транспортний засіб в належному технічному стані, який забезпечує його нормальну експлуатацію, відповідно до призначення. Передача здійснюється за актом прийому-передачі, який підписується орендарем та орендодавцем та є невід`ємною частиною даного договору. 
Пунктом 3.2  розділу 2 договору передбачено, що орендар зобов`язаний своєчасно і в повному обсязі сплачувати орендну плату.
В пункті 5.1 розділу 5 договору сторони визначили, що за користування вказаним у договорі транспортним засобом орендар сплачує орендодавцю орендну плату, яка визначається в протоколі погодження договірної ціни, рахунках та актах виконаних робіт. Факт користування транспортним засобом засвідчується підписанням сторонами акту про підтвердження користування транспортним засобом, який є невід`ємною частиною договору і основним документом для проведення розрахунків. Орендна плата сплачується орендодавцем на протязі 5-ти календарних днів з моменту підписання акту користування транспортним засобом. Орендар за погодженням з орендодавцем може перенести термін виплати орендної плати (пункти 5.2, 5.3 розділу 5 договору).
За умовами визначеними сторонами в п. 7.1, 7.2 розділу 7 договору, цей  договір вступає в дію з моменту підписання і діє до 31.12.2020, а в частині взаєморозрахунків до повного виконання сторонами своїх зобов`язань за даним договором. Договір може бути продовженим за взаємною згодою сторін. Зміна умов договору чи його дострокове розірвання можливе тільки за згодою сторін.
У відповідності до протоколу погодження договірної ціни від 20.09.2019 сторони дійшли згоди про погодження договірної ціни на оренду трактора колісного з обладнанням в розмірі: трактор колісний з дисками - 400 грн за 1 га; трактор колісний з культиватором - 370 грн за 1 га.
Відповідно до акту прийому-передачі від 20.09.2019, позивач передав, а відповідач прийняв в строкове платне користування до 31.12.2019 трактор колісний К-701 з обладнанням. 
Факт користування відповідачем транспортним засобом по договору підтверджується актом здачі-приймання робіт (надання послуг) №2 від 10 жовтня 2019 року - оренда трактору колісного К-701 з обладнанням (дискування 405 га), загальна вартість робіт (послуг) 162 000 грн;  актом здачі-приймання робіт (надання послуг) №4 від 21 жовтня 2019 року - оренда трактору колісного К-701 з обладнанням (культивація 152 га), загальна вартість робіт (послуг) 56 240 грн. 
Згідно з актом прийому-передачі від 31.12.2019, відповідач передав, а позивач прийняв зі строкового користування трактор колісний К-701 з обладнанням.
Враховуючи приписи п. 5.2 розділу 5 договору оренди транспортного засобу щодо строків сплати орендної плати, відповідач зобов`язаний був сплатити орендну плату за користування транспортним засобом наступним чином:
- за актом здачі-приймання робіт (надання послуг) №2 від 10.10.2019 в сумі 162 000 грн - по 15.10.2019 включно;
- за актом здачі-приймання робіт (надання послуг) №4 від 21.10.2019 в сумі 56 240 грн - по 26.10.2019 включно.
За користування відповідачем транспортним засобом по вищевказаному договору позивачем було виставлено відповідачу рахунки:
-          рахунок №2 від 10.10.2019 на суму 162 000 грн 
      -          рахунок №16 від 21.10. 2019 на суму 56 240 грн. 
Відповідач за користування транспортним засобом - трактором колісним К-701 з обладнанням, не сплатив орендну плату, передбачену п. 5.1 розділу 5 договору, у строки встановлені п. 5.2 розділу 5 договору, внаслідок чого у нього виникла заборгованість перед позивачем на загальну суму 218  240 грн. 
16.01.2020 позивачем було направлено на адресу відповідача претензію №16/01/2020-2 про сплату боргу на суму 218 240 грн, яка отримана останнім 25.01.2020, що підтверджується наявним в матеріалах справи рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення за № 1700009793388. Претензія позивача №16/01/2020-2 залишена відповідачем без задоволення.
Відповідно до ч. 1 ст. 202 та ч. 1 ст. 205 Цивільного кодексу України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, правочин може вчинятися усно або в письмовій, електронній формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.
За приписами ч. 1 ст. 173 Господарського кодексу України господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.
Згідно з ч. 1 ст. 174 Господарського кодексу України господарські зобов`язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.
Відповідно до ч. 1 ст. 175 Господарського кодексу України майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов`язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов`язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку. 
Майнові зобов`язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим кодексом.
Частиною 1 ст. 626 Цивільного кодексу України передбачено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
В частинах 1, 6 ст. 283 Господарського кодексу України визначено, що за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності. До відносин оренди застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України.
Відповідно до частини 1 статті 798 Цивільного кодексу України предметом договору найму  транспортного засобу можуть бути повітряні, морські, річкові судна, а також наземні самохідні транспортні засоби. 
Частиною 1 статті 799 Цивільного кодексу України передбачено, що договір найму транспортного засобу укладається в письмовій формі.
У відповідності до частин 1, 5 статті 762 Цивільного кодексу України, за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму. Плата за користування майном вноситься щомісячно, якщо інше не встановлено договором.
Згідно з частинами 2, 3 статті 193 Господарського кодексу України кожна сторона має вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. За частиною 1 ст.193 Господарського кодексу України до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей передбачених цим Кодексом.
Згідно зі статтею 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства. 
Статтею 525 Цивільного кодексу України передбачено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
Відповідно до ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Згідно зі ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Як зазначено у ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Відповідно до ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
Місцевий господарський суд дійшов висновку, що позовні вимоги в частині стягнення з відповідача на користь позивача 218 240 грн заборгованості за надані послуги з оренди транспортного засобу є обґрунтованими.  
Колегія суддів апеляційного господарського суду не погоджується з таким висновком суду враховуючи наступне.
Відповідачем надано суду  апеляційної інстанції банківську виписку,  з якої вбачається, що відповідач 04.03.2020, тобто до винесення рішення у даній справі, здійснив часткову оплату боргу за договором в сумі 22 000 грн, що підтверджується платіжним дорученням № 1390 від 04.03.2020.
Відповідно до ч. 3 ст. 269 Господарського процесуального кодексу України докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.
Згідно з постановою Кабінету Міністрів України № 211 від 11.03.2020 "Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2", з метою попередження розповсюдження захворюваності на гостру респіраторну інфекцію, спричинену коронавірусом COVID-19, на всій території України установлено карантин з 12.03.2020, який на даний час триває.
Законом України № 540-ІХ від 30.03.2020 "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням корона вірусної хвороби (COVID-19)" внесено зміни (доповнення) до Розділу Х. "Прикінцеві положення" Господарського процесуального кодексу України.
Так, відповідно п. 4 Розділу Х. "Прикінцеві положення" Господарського процесуального кодексу України, під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України, з метою запобігання поширенню корона вірусної хвороби (COVID-19), усі процесуальні строки, продовжуються на строк дії такого карантину.
Враховуючи встановлення ухвалою господарського суду Чернігівської області від 19.02.2020 у даній справі відповідачу строку на подачу відзиву та доказів, продовження цих строків на час дії карантину, на момент ухвалення судового рішення та клопотання про поважність причин не подачі доказів суду першої інстанції, колегія суддів вважає за необхідне задовольнити дане клопотання та визнати причини не подачі доказів, а саме платіжне доручення № 1390 від 04.03.2020 та банківську виписку про  оплату боргу за договором в сумі 22 000 грн поважними. Відносно задоволення вказаного клопотання позивач не надала суду апеляційної інстанції заперечення. 
          Стаття 231 Господарського процесуального кодексу України містить вичерпний перелік підстав з яких господарський суд закриває провадження у справі.
Закриття провадження у справі - це форма завершення справи, яке зумовлене передбаченими законом обставинами, які повністю відкидають можливість судочинства.
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 231 Господарського процесуального кодексу України господарський суд закриває провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.
Господарський суд закриває провадження у справі у зв`язку з відсутністю предмета спору, зокрема, в тому випадку коли спір врегульовано самими сторонами шляхом перерахування боргу після звернення кредитора з позовом за умови подання доказів такого врегулювання.
Отже, надані докази свідчать про відсутність предмету спору в частині стягнення з відповідача 22  000 грн основного боргу, що у відповідності до п. 2 ч. 1 ст. 231 Господарського процесуального кодексу України, зумовлює закриття провадження у даній справі в частині стягнення з відповідача 22  000 грн основного боргу.
Відповідно до ч. 3 ст. 231 Господарського процесуального кодексу України у разі закриття провадження у справі повторне звернення до суду із спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав не допускається.
Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що позовні вимоги в частині стягнення з відповідача на користь позивача підлягають задоволенню в розмірі 196  240 грн (218  240 - 22 000).
Також, позивачем заявлено до стягнення з відповідача 19  243 грн 33 коп. пені та 20101,07 грн штрафних санкцій - 30% річних за період з 16.10.2019 по 07.02.2020.   
Пунктом 6.1. зазначеного договору оренди транспортного засобу передбачено, що за невиконання чи неналежне виконання умов даного договору сторони несуть відповідальність відповідно до чинного законодавства України.
Відповідно до п. 6.3. зазначеного договору оренди транспортного засобу, у разі порушення орендарем строків розрахунків з орендодавцем, орендар зобов`язаний, зокрема, сплатити орендодавцю пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ (що діяла під час прострочення) від суми простроченого платежу, за кожен день прострочення.
Статтями 546, 549 Цивільного кодексу України визначено, що виконання зобов`язань за договором можуть забезпечуватись неустойкою (штрафом, пенею). Неустойка (штраф, пеня) є грошова сума або інше майно, яке боржник повинен передати кредитору в разі порушення боржником зобов`язання.
Відповідно до ст. 1, 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань", платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Розмір пені, передбачений ст. 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійну облікову ставку НБУ, що діяла у період, за який сплачується пеня.
Частинами 4 та 6 статті 231 Господарського кодексу України встановлено, що штрафні санкції за порушення зобов`язання застосовуються у розмірі передбаченому сторонами у договорі. Штрафні санкції за порушення грошових зобов`язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.
Перевіривши наданий позивачем розрахунок пені, колегія суддів апеляційного господарського суду дійшло висновку, що позовна вимога про стягнення з відповідача на користь позивача пені у розмірі 19  243 грн 33 коп. правильно  задоволена судом першої інстанції.  
Відповідно до п. 6.4.  договору, сторони дійшли згоди, що крім штрафних санкцій, передбачених п.6.3. договору, у разі порушення умов договору, орендар виплачує орендодавцю відсотки за користування чужими грошовими коштами у розмірі 30% річних.
Статтею 536 Цивільного кодексу України встановлено, що за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюються договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.
Відповідності до ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Здійснив аналіз наявних матеріалів справи згідно ст.86 Господарського процесуального кодексу України, врахував наведені норми матеріального права, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що позивачем заявлені до стягнення відсотки за користування чужими грошовими коштами у розмірі 30% річних відповідно до п. 6.4. договору оренди та ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України, а не штраф.
При цьому судом першої інстанції при розгляді спірних правовідносин відповідно до ч.4 ст.236 Господарського процесуального кодексу України враховано висновки Великої Палати Верховного Суду викладені в постанові від 23.05.2018 по справі № 910/1238/17, в якій зазначено, що термін "користування чужими грошовими коштами" може використовуватися у двох значеннях. Перше - це одержання боржником (як правило, за плату) можливості правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу. Друге значення - прострочення виконання грошового зобов`язання, коли боржник повинен сплатити гроші, але неправомірно не сплачує їх.
Відповідальність за прострочення виконання грошового зобов`язання визначена законодавством. У цьому разі відповідно до ч.2 ст.625 Цивільного кодексу України боржник зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (про що зазначено в постановах Великої Палати Верховного Суду від 23.05.2018 по справі № 910/1238/17, від 28.03.2018 по справі №444/9519/12).
Враховуючи викладене, колегія суддів суду апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про стягнення з відповідача на користь позивача 30% річних в розмірі 20  101 грн 07 коп. відсотків за користування чужими грошовими коштами.
Також суд апеляційної інстанції зазначає, що часткове погашення основного боргу відповідачем в березні 2020 року на суму 22  000 грн не зумовило зменшення пені та 30% річних, нарахованих за період з 16.10.2019 по 07.02.2020, що спростовує доводи відповідача, викладені в апеляційній скарзі щодо необхідності перерахунку пені та 30% річних, у  зв`язку з частковим погашенням ним боргу на суму 22000грн.
Згідно ч. 1 ст. 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Згідно з ч. 1 ст. 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Відповідно до ч. 1 ст.  74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Згідно з 1 ст. 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтуються на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Статтями 76, 77 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставин, які входять в предмет доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. 
   Згідно  ч. 4 ст. 11 Господарського процесуального кодексу України суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
Європейський суд з прав людини у рішенні від 10.02.2010 у справі «Серявін та інші проти України» зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною, залежно від характеру рішення.
У справі «Трофимчук проти України» Європейський суд з прав людини також зазначив, хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод.
В п. 53 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Федорченко та Лозенко проти України» від 20.09.2012 зазначено, що при оцінці доказів суд керується критерієм доведення «поза розумним сумнівом». Тобто, аргументи сторони мають бути достатньо вагомими, чіткими та узгодженими. 
З урахуванням висновків, яких дійшов суд апеляційної інстанції при вирішенні даного спору не вбачається за необхідне надавати правову оцінку    кожному із доводів, наведених  відповідачем в апеляційній скарзі.
Вищевикладене свідчить про невідповідність висновків викладених в рішенні суду першої інстанції встановленим обставинам справи щодо розміру основного боргу, що згідно п.3 ч.1 ст.277 Господарського процесуального кодексу України є підставою для скасування судового  рішення  частково з ухваленням нового рішення, яким  позов задовольнити частково. 
Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що доводи Приватного підприємства "Агрофірма Ставиське", викладені в апеляційній скарзі, заслуговують на увагу щодо необхідності зменшення основного боргу на суму 22  000 грн.
За таких обставин, враховуючи, що суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга Приватного підприємства "Агрофірма Ставиське" підлягає  задоволенню, рішення Господарського суду Чернігівської області від 02.04.2020 у справі № 927/108/20 підлягає скасуванню частково, з викладенням його резолютивної частини в наступній редакції:
«Позов задовольнити частково.
Провадження у справі № 927/108/20 в частині стягнення 22 000 грн основного боргу закрити.
Стягнути з Приватного підприємства "Агрофірма Ставиське" на користь Фізичної особи-підприємця Барсегян Анжели Маілівни 196  240 (сто дев`яносто шість тисяч двісті сорок) грн основного боргу, 19  243 (дев`ятнадцять тисяч двісті сорок три) грн 33 коп. пені, 20  101 (двадцять тисяч сто одна) грн. 07 коп. 30% річних та 3  863 (три тисячі вісімсот шістдесят три ) грн 77 коп. витрат по сплаті судового збору за подання позовної заяви.» 
При розподілі судового збору за розгляд справи в суді першої інстанції, судом апеляційної інстанції згідно ст.129 Господарського процесуального кодексу України враховано ту обставинну, що борг частково сплачений після звернення позивача з позовом до суду та після відкриття провадження у справі.
Керуючись ст. ст. 129, 269-270, 273, 275, 277, 278, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

 1. Апеляційну скаргу Приватного підприємства "Агрофірма Ставиське" задовольнити повністю.
2. Рішення Господарського суду Чернігівської області від 02.04.2020 у справі № 927/108/20 скасувати частково, виклавши його резолютивну частину в наступній редакції:
«Позов задовольнити частково.
Провадження у справі № 927/108/20 в частині стягнення 22 000 грн основного боргу закрити.
Стягнути з Приватного підприємства "Агрофірма Ставиське" (вул. Українська, 52, с.Ставиське, Козелецький район, Чернігівська область, 17053, ідентифікаційний код 03799085) на користь Фізичної особи-підприємця Барсегян Анжели Маілівни ( АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) 196  240 (сто дев`яносто шість тисяч двісті сорок) грн основного боргу, 19  243 (дев`ятнадцять тисяч двісті сорок три) грн 33 коп. пені, 20  101 (двадцять тисяч сто одна) грн. 07 коп. 30% річних та 3  863 (три тисячі вісімсот шістдесят три ) грн 77 коп. витрат по сплаті судового збору за подання позовної заяви.» 
           3. Стягнути з Фізичної особи-підприємця Барсегян Анжели Маілівни ( АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) на користь Приватного підприємства "Агрофірма Ставиське" (вул. Українська, 52, с.Ставиське, Козелецький район, Чернігівська область, 17053, ідентифікаційний код  03799085) 5 795  (п`ять тисяч сімсот дев`яносто  п`ять) грн. 66 коп. судового збору за розгляд апеляційної скарги.
           4. Видачу наказів на виконання даної постанови доручити Господарському суду Чернігівської області.
5. Матеріали справи № 927/108/20 повернути до Господарського суду Чернігівської області.
6. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції у господарських справах в порядку і строки, визначені в ст.ст. 287, 288,289 Господарського процесуального кодексу України. 
         Повний текст постанови складено  22.06.2020.

Головуючий суддя                                                            С.В. Владимиренко 

Судді                                                                                І.П. Ходаківська

                                                                                А.М. Демидова