УКРАЇНА
ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
____________________________________________________________________
                                                                               Справа № 128/1328/18
Провадження № 22-ц/4820/919/20

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

19 травня 2020 року м. Хмельницький

Хмельницький апеляційний суд у складі колегії
суддів судової палати з розгляду цивільних справ
Ярмолюка О.І. (суддя-доповідач), Купельського А.В., Янчук Т.О.,
       секретар        судового засідання        Шевчук Ю.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до Новоушицької селищної ради Хмельницької області про визнання права власності на земельну частку (пай) в порядку спадкування та встановлення факту належності правовстановлюючого документу особі за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Новоушицького районного суду Хмельницької області від 20 лютого 2020 року,

встановив:

1.Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У травні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Браїлівської сільської ради Новоушицького району Хмельницької області про визнання права власності на земельну частку (пай) в порядку спадкування.
ОСОБА_1 зазначив, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла його мачуха, ОСОБА_2 , внаслідок чого відкрилася спадщина на земельну частку (пай) із земель Колективного сільськогосподарського підприємства ім. Б. Хмельницького с. Цівківці, Новоушицького району Хмельницької області (далі - КСП ім. Б. Хмельницького) розміром 2,54 умовних кадастрових гектара. Ця частка належала ОСОБА_2 на підставі сертифіката на право на земельну частку (пай) серії ХМ № 078619, виданого 15 липня 1996 року Новоушицькою районною державною адміністрацією Хмельницької області, а в подальшому була успадкована батьком позивача, ОСОБА_3 , який проживав із ОСОБА_2 однією сім`єю без реєстрації шлюбу з 1965 року до ІНФОРМАЦІЯ_1 та помер ІНФОРМАЦІЯ_3 . ОСОБА_2 не має спадкоємців, а після її смерті спадкова справа не заводилася, внаслідок чого позивач набув право на спадкове майно, яке перейшло б по спадщині до його батька.
За таких обставин ОСОБА_1 просив суд визнати за ним право власності на земельну часку (пай) із земель КСП ім. Б. Хмельницького розміром 2,54 умовних кадастрових гектара в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_2 .
У жовтні 2019 року ОСОБА_1 збільшив свої вимоги посилаючись на те, що у сертифікаті на право на земельну частку (пай) серії ХМ №078619 , виданому 15 липня 1996 року Новоушицькою районною державною адміністрацією Хмельницької області на ім`я ОСОБА_2 , допущено помилку, зокрема прізвище останньої зазначено як ОСОБА_4 , а тому у позивача виникли труднощі з оформленням спадщини.
ОСОБА_1 додатково просив суд встановити факт належності померлій ОСОБА_2 сертифікату на земельну частку (пай) серії ХМ № 078619 від 15 липня 1996 року.

Процесуальні дії суду першої інстанції

В порядку заміни неналежного відповідача суд першої інстанції ухвалою від 7 листопада 2019 року залучив Новоушицьку селищну раду Хмельницької області (далі - Рада) до участі у справі.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Новоушицького районного суду Хмельницької області від 20 лютого 2020 року в позові відмовлено.
Суд виходив з того, що спірні правовідносини регулюються нормами ЦК Української УРСР 1963 року, відповідно до якого ОСОБА_3 не відносився до спадкоємців ОСОБА_2 та не міг набути права на її спадщину. За життя ОСОБА_5 заповів усе своє майно своїй дочці, ОСОБА_6 , яка після смерті батька прийняла спадщину в установленому законом порядку, тому ОСОБА_1 як спадкоємець за законом не може претендувати на це майно. Вимоги ОСОБА_1 про визнання права на земельну частку (пай) в порядку спадкування є безпідставними, а встановлення факту належності померлій ОСОБА_2 правовстановлюючого документа не породжує для позивача жодних юридичних прав та обов`язків.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення про задоволення позову посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права.

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Апеляційна скарга мотивована тим, що ОСОБА_1 належить до спадкоємців ОСОБА_3 і ОСОБА_2 , є особою з інвалідністю ІІ групи та має право на обов`язкову частку у спадщині. ОСОБА_6 не оформила права на земельну частку (пай) ОСОБА_2 , а тому позивач вправі успадкувати це майно. Суд першої інстанції не з`ясував усіх обставин, не врахував норм чинного законодавства та дійшов помилкового висновку про необґрунтованість позову.

Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи

Рада не подала відзив на апеляційну скаргу.

2.Мотивувальна частина

Позиція суду апеляційної інстанції

Частиною 1 статті 375 ЦПК України встановлено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Встановлені судами першої та апеляційної інстанції обставини

ОСОБА_1 є сином ОСОБА_3 
З 1965 року до ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 і ОСОБА_2 проживали однією сім`єю, але не перебували у шлюбі між собою.
ОСОБА_2 була членом колишнього КСП ім. Б. Хмельницького, внаслідок чого відповідно до сертифіката на право на земельну частку (пай) серії ХМ № 078619, виданого 15 липня 1996 року Новоушицькою районною державною адміністрацією Хмельницької області, їй належало право власності на земельну частку (пай) із земель цього колективного сільськогосподарського підприємства у розмірі 2,54 умовних кадастрових гектара.
ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 померла. У неї немає спадкоємців ні за законом, ні за заповітом.
18 квітня 2000 року ОСОБА_3 склав заповіт, посвідчений секретарем Женишковецької сільської ради Віньковецького району Хмельницької області Петренко Т.П., яким заповів усе своє майно своїй дочці 
ОСОБА_6. ОСОБА_3. помер ІНФОРМАЦІЯ_3 .
Після смерті ОСОБА_3 його діти, ОСОБА_6 і ОСОБА_1 , фактично вступили в управління спадковим майном. 4 червня 2002 року Новоушицька державна нотаріальна контора видала ОСОБА_6 свідоцтво про право на спадщину за заповітом на земельну часку (пай) із земель колективної власності КСП ім. Б. Хмельницького розміром 2,54 умовних кадастрових гектара, яка належала ОСОБА_3 на підставі сертифіката на земельну частку (пай) серії ХМ № 078620 від 15 липня 1996 року.
12 квітня 2018 року нотаріальна контора відмовила ОСОБА_1 в оформленні права на земельну частку (пай) у порядку спадкування після смерті ОСОБА_2 .

Застосовані норми права

Відповідно до п. 2 Указу Президента України від 8 серпня 1995 року №720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» право на земельну частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю.
Пунктом 3 Указу Президента України від 10 листопада 1994 року №666/94 «Про невідкладні заходи щодо прискорення земельної реформи у сфері сільськогосподарського виробництва», який був чинним на час виникнення спірних правовідносин, установлено, що право на земельну частку (пай) може бути об`єктом успадкування.
За змістом ч. 1 ст. 2 Закону України від 5 червня 2003 року №899-ІV «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» основним документом, що посвідчує право на земельну частку (пай), є сертифікат на право на земельну частку (пай), виданий районною (міською) державною адміністрацією.
Згідно зі ст. 524 ЦК Української РСР 1963 року, який був чинним на час виникнення спірних правовідносин, спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом. Якщо немає спадкоємців ні за законом, ні за заповітом, або жоден з спадкоємців не прийняв спадщини, або всі спадкоємці позбавлені заповідачем спадщини, майно померлого за правом спадкоємства переходить до держави. 
В силу ч. 1 ст. 529 ЦК Української РСР 1963 року при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого.
Із положень ст. 530 ЦК Української РСР 1963 року слідує, що при відсутності спадкоємців першої черги або при неприйнятті ними спадщини, а також в разі, коли всі спадкоємці першої черги не закликаються до спадкування, успадковують у рівних частках: брати і сестри померлого, а також дід та бабка померлого як з боку батька, так і з боку матері (друга черга).
Відповідно до ч. 1 ст. 534 ЦК Української РСР 1963 року кожний громадянин може залишити за заповітом усе своє майно або частину його (не виключаючи предметів звичайної домашньої обстановки і вжитку) одній або кільком особам як тим, що входять, так і тим, що не входять до кола спадкоємців за законом, а також державі або окремим державним, кооперативним та іншим громадським організаціям.
Для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженням. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. (ст. 548 ЦК Української РСР 1963 року).
За змістом ч. 1 ст. 555 ЦК Української РСР 1963 року спадкове майно за правом спадкоємства переходить до держави  якщо у спадкодавця немає спадкоємців ні за законом, ні за заповітом або  якщо ні один із спадкоємців не прийняв спадщини.
Пунктами 4 і 5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України визначено, що Цивільний кодекс України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов`язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності.
Правила книги шостої Цивільного кодексу України застосовуються також до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким із спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом.
Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у п. 1 постанови від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» відносини спадкування регулюються правилами ЦК, якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу Української РСР, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. У разі коли спадщина, яка відкрилася до набрання чинності ЦК і строк на її прийняття не закінчився до 1 січня 2004 року, спадкові відносини регулюються цим Кодексом.
Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 6 КпШС Української РСР 1969 року, який був чинним на час виникнення спірних правовідносин, правове регулювання шлюбних і сімейних відносин в Україні здійснюється тільки державою. Визнається тільки шлюб, укладений у державних органах запису актів громадянського стану.
Статтею 13 КпШС Української РСР 1969 року визначено, що реєстрація шлюбу встановлюється як в інтересах державних і громадських, так і з метою охорони особистих і майнових прав та інтересів подружжя і дітей.  Права і обов`язки подружжя породжує лише шлюб, укладений у державних органах реєстрації актів громадянського стану.  Час виникнення прав і обов`язків подружжя визначається моментом реєстрації шлюбу в органах реєстрації актів громадянського стану.
Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Із положень ч. 1 ст. 4 ЦПК України слідує, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Мотиви, з яких виходить суд апеляційної інстанції

Аналіз указаних норм права дає підстави для висновку, що спадщиною є сукупність прав та обов`язків, які в разі смерті фізичної особи (спадкодавця) переходять від нього до інших осіб (спадкоємців). Ці права та обов`язки мають належати спадкодавцеві на момент його смерті.
Право члена колективного сільськогосподарського підприємства на земельну частку (пай) може бути об`єктом успадкування.
Спадкоємці набувають право на спадщину лише за умови, що вони віднесені законом до спадкоємців померлої особи (за законом або за заповітом) та прийняли спадщину в установленому порядку.
Відносини спадкування регулюються тим законом, який був чинним на час відкриття спадщини, зокрема, у разі відкриття спадщини до 1 січня 2004 року (дата набрання чинності діючого ЦК України) до відносин спадкування застосовуються відповідні правила ЦК Української РСР 1963 року, в тому числі щодо кола спадкоємців за законом.
Нормами цього Кодексу визначено дві черги спадкоємців за законом. До першої черги відносяться батьки та діти померлого, а також його дружина, тобто особа з якою спадкодавець перебував у зареєстрованому шлюбі на час смерті. До другої черги відносяться брати і сестри, дід та баба померлого.
Правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен установити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.
Зібрані у справі докази достовірно вказують на те, що ОСОБА_2 як член КСП ім. Б. Хмельницького за життя набула право на земельну частку (пай) із земель указаного сільськогосподарського підприємства. Це право ОСОБА_2 підтверджено сертифікатом на право на земельну частку (пай) серії ХМ № 078619, виданого від 15 липня 1996 року та ніким не оспорюється.
ОСОБА_2 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , тому спірні відносини регулюються чинним на той час ЦК Української РСР 1963 року.
Оскільки ОСОБА_3 не перебував із ОСОБА_2 у зареєстрованому шлюбі, то відповідно до норм цього Кодексу він не відноситься до спадкоємців останньої за законом і не може набути право на її спадщину.
Отже, це право не може перейти і до його спадкоємців, у тому числі в порядку спадкової трансмісії.
За таких обставин суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що вимоги ОСОБА_1 про визнання права на належну ОСОБА_2 земельну частку (пай) в порядку спадкування є безпідставними.
Також суд обґрунтовано виходив з того, що встановлення факту належності померлій ОСОБА_2 правовстановлюючого документа не породжує для позивача жодних юридичних прав та обов`язків, а тому в цій частині позов ОСОБА_1 також не підлягає задоволенню.
Посилання ОСОБА_1 на те, що він має право на спадщину після смерті ОСОБА_2 , не відповідають фактичним обставинам справи та нормам чинного законодавства.

3.        Висновки суду апеляційної інстанції та межі розгляду справи

Рішення суду ґрунтується на повно і всебічно досліджених обставинах справи та ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому підстав для його скасування в межах доводів апеляційної скарги не вбачається.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 381, 382, 384, 389, 390 ЦПК України,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Новоушицького районного суду Хмельницької області від 20 лютого 2020 року - без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 20 травня 2020 року.

Судді:                                                        О.І. Ярмолюк

                                                                       А.В. Купельський

                                                                       Т.О. Янчук

Головуючий у першій інстанції - Яцина О.І.        
Доповідач - Ярмолюк О.І.                                                        Категорія 39