Постанова 
Іменем України
 
11 березня 2020 року
м. Київ
 
справа № 127/24532/17-ц
провадження № 61-100св19
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Коротуна В. М. (суддя-доповідач), Зайцева А .Ю., Коротенка Є. В.,
 
учасники справи:
позивач - ОСОБА_1 ,
відповідач - товариство з обмеженою відповідальністю «НАЗ-ОЛЕ»,
 
розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «НАЗ-ОЛЕ» на постанову Вінницького апеляційного суду від 29 листопада 2018 року в складі колегії суддів: Оніщука В. В., Копаничук С. Г., Рибчинського В. П., 
 
В С Т А Н О В И В:
 
Описова частина
Короткий зміст позовних вимог
 
У листопаді 2017 року ОСОБА_1 звернулась в суд з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю «НАЗ-ОЛЕ» (далі - ТОВ «НАЗ-ОЛЕ») про визнання звільнення незаконним, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.
 
Позовні вимоги мотивовано тим, що 27 квітня 2016 року вона була прийнята на посаду маркетолога у ТОВ «НАЗ-ОЛЕ», проте з кінця 2016 року не виконує свої посадові обов`язки, оскільки фактично була відсторонена від роботи. Відповідач приховував факт її звільнення, а наказ про звільнення і трудова книжка із відповідним записом вручені не були. 12 вересня 2017 року вона звернулась до Головного управління Держпраці у Харківській області з заявою, у якій просила провести перевірку дотримання законодавства про працю: законності звільнення з роботи в ТОВ «НАЗ-ОЛЕ», виплати заробітної плати, проведення розрахунків при звільненні
Зазначала, що вона особисто не писала письмову заяву на припинення трудових відносин, її звільнення відбулось у вихідний день (субота), з наказом вона не була ознайомлена і трудова книжка їй не вручена, розрахунок не був проведений, а тому роботодавцем порушені норми КЗпП України. 
На підставі статті 235 КЗпП України ОСОБА_1 просила суд визнати незаконним та скасувати наказ (розпорядження) про припинення трудового договору (контракту) від 01 жовтня 2016 року № 43-0000000076 ТОВ «НАЗ-ОЛЕ» про звільнення ОСОБА_1 з посади маркетолога та поновити її на посаді маркетолога з дня незаконного звільнення 01 жовтня 2016 року. Стягнути з ТОВ «НАЗ-ОЛЕ» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу з дня незаконного звільнення по день поновлення на роботі в сумі 83946,78 грн без утримання податків та обов`язкових зборів, допустити до негайного виконання рішення суду в частині поновлення ОСОБА_1 на роботі та стягнення середнього заробітку за один місяць в сумі 3800 грн.
 
Короткий зміст рішення суду першої інстанції
 
Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 14 вересня 2018 року у задоволенні позову відмовлено. 
 
Вирішено питання про розподіл судових витрат. 
 
Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що у матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази щодо звільнення ОСОБА_1 з посади маркетолога ТОВ «НАЗ-ОЛЕ». 
 
Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції
 
Постановою Вінницького апеляційного суду від 29 листопада 2018 року рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 14 вересня 2018 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким позовні вимоги задоволено.
 
Визнано незаконним та скасовано наказ про припинення трудового договору від 01 жовтня 2016 року № 43-0000000076 ТОВ «НАЗ-ОЛЕ» про звільнення                      ОСОБА_1 з посади маркетолога ТОВ «НАЗ-ОЛЕ» та поновлено                     ОСОБА_1 на роботі. 
 
Стягнуто з ТОВ «НАЗ-ОЛЕ» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу з дня незаконного звільнення по день поновлення на роботі, а саме з 01 жовтня 2016 року по 29 листопада 2018 року в розмірі 93 446,93 грн, без утримання податків та обов`язкових зборів. 
 
Вирішено допустити до негайного виконання постанову суду в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді маркетолога ТОВ «НАЗ-ОЛЕ» та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу за один місяць у розмірі                      3 800 грн без утримання податків та обов`язкових зборів. 
 
Вирішено питання про розподіл судових витрат. 
 
Скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове рішення, апеляційний суд виходив із того, що звільнення позивача відбулося без дотриманням вимог трудового законодавства та процедури звільнення у зв`язку з чим вважав, що позов є обґрунтованим.
 
Короткий зміст вимог касаційної скарги
 
У грудні 2018 рокуТОВ «НАЗ-ОЛЕ» подало до Верховного Суду касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати постанову апеляційної інстанції та залишити в силі рішення суду першої інстанції. 
 
Аргументи учасників справ
Доводи особи, яка подала касаційну скаргу
 
Касаційна скарга мотивована тим, що апеляційним судом не враховані всі фактичні обставини справи, в повному обсязі не з`ясовано обставини, що мали значення для правильного та об`єктивного вирішення справи. Також судом неправильно застосовано норми матеріального права до спірних правовідносин, що призвело до неправильного вирішення спору у справі. 
 
Відзив на касаційну скаргу не подано
 
Мотивувальна частина
Позиція Верховного Суду
 
08 лютого 2020 року набрав чинності Закон України від 15 січня 2020 року                 № 460-IX «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ».
Частиною другою розділу ІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону України від 15 січня 2020 року № 460-IX «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» установлено, що касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом.
За таких обставин розгляд касаційної скарги здійснюється Верховним Судом в порядку та за правилами ЦПК України в редакції Закону від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII, що діяла до 08 лютого 2020 року.
Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
 
Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.
 
Касаційна скарга не підлягає задоволенню.
 
Фактичні обставини справи, встановлені судом
Судом установлено, що відповідно до наказу директора ТОВ «НАЗ-ОЛЕ»                                       від 26 квітня 2016 року № 13-к в штатний розпис введена посада маркетолога з окладом 3800 грн та з 27 квітня 2016 року на посаду маркетолога ТОВ «НАЗ-ОЛЕ» прийнята ОСОБА_1 (підстава заява від 26 квітня 2016 року). 
Наказ від 26 квітня 2016 року № 13-к зареєстрований в книзі реєстрації наказів за 2016 рік відповідно до порядкового номера.
Згідно з копією книги обліку руху трудових книжок і вкладишів до них (почата                     17 листопада 2012 року) трудова книжка ОСОБА_1 серії НОМЕР_1 передана на зберігання у ТОВ «НАЗ-ОЛЕ».
Згідно з табелів обліку використання робочого часу за період з квітня 2016 року до жовтня 2016 року ОСОБА_1 відпрацювала у квітні 3 дні (з 27 квітня                    2016 року), в травні 2016 року 19 днів, в червні 2016 року 20 днів, в липні 2016 року 21 день, в серпні 2016 року 22 дні, у вересні 2016 року 22 дні. За жовтень 2016 року в табелі обліку відомостей відносно ОСОБА_1 немає.
Також суду надані розрахункові відомості, згідно яких ОСОБА_1 була нарахована заробітна плата за період з квітня 2016 року до вересня 2016 року (включно). У жовтні 2016 року виплачена компенсація відпустки в сумі                              1292,50 грн.
Наказом про припинення трудового договору від 01 жовтня 2016 року                               №43-0000000076 ТОВ «НАЗ-ОЛЕ» ОСОБА_1. звільнено за угодою сторін на підставі пункту 1 статті 36 КзпП України.
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права
Положенням пункту 1 статті 36 КЗпП України встановлено, що трудовий договір може бути припиненим за угодою сторін.
 
Відповідно до частини першої статті 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.
 
У разі звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу він зобов`язаний також у день звільнення видати йому копію наказу про звільнення з роботи. В інших випадках звільнення копія наказу видається на вимогу працівника (частина друга статті 47 КЗпП України).
 
Угода сторін є самостійною підставою для припинення трудового договору, яка відрізняється від припинення трудового договору з ініціативи працівника та з ініціативи власника тим, що у цьому разі потрібне спільне волевиявлення сторін, спрямоване на припинення трудових відносин в обумовлений строк і саме з цих підстав. Характерним є й те, що волевиявлення з боку власника або уповноваженого ним органу може виходити лише від тих осіб, які безпосередньо наділені повноваженнями приймати на роботу та звільняти працівників.
 
Обґрунтовуючи позовні вимоги, ОСОБА_1 посилалась на те, що заяву про звільнення вона особисто не писала, з наказом про звільнення ознайомлена не була та трудова книжка нею у день звільнення отримана не була.
 
Ці обставини підтверджено Актом перевірки додержання суб`єктом господарювання законодавства про працю та загальнообов`язкове державне соціальне страхування від 18 жовтня 2017 року №20-01-4314/2068, Головного управління Держпраці у Харківській області.
 
Також, під час розгляду справи встановлено, що заява, на підставі якої проведено звільнення позивача у ТОВ «НАЗ-ОЛЕ» відсутня.
 
Тимчасово виконуючий директора ТОВ «НАЗ-ОЛЕ» у листах на адресу суду першої інстанції від 14 лютого2018 року вих № 10 та від 12 березня 2018 року вих. № 24 вказав, що ОСОБА_1 звільнено з посади маркетолога 01 жовтня 2016 року.
 
ТОВ «НАЗ-ОЛЕ» у своїх запереченнях посилалось на те, що наказ про звільнення позивача директором товариства не підписувався та фактично є підробленим. 
 
Разом з тим, відповідачем не заявлялось клопотання про проведення експертизи на предмет дійсності цього наказу, а також у будь - який інший спосіб не спростовано його дійсність.
 
Проте дана обставина не змінює того факту, що цей наказ був використаний товариством як правова підстава для припинення трудових відносин із ОСОБА_1 та у подальшому був наданий Головному управлінню Держпраці у Харківській області на підтвердження факту звільнення працівника та проведення з ним розрахунку.
 
Отже, суди обґрунтовано вважали, що відсутні правові підстави вважати, що мало місце волевиявлення ОСОБА_1 щодо припинення трудових відносин за угодою сторін, а тому наказ про її звільнення є таким, що не відповідає закону.
 
Відповідно до статті 235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, у тому числі у зв`язку з повідомленням про порушення вимог Закону України "Про запобігання корупції" іншою особою, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.
 
Скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове рішення, апеляційний суд, враховуючи вказані норми матеріального права, правильно встановивши фактичні обставини справи, які мають суттєве значення для її вирішення, встановивши, що під час звільнення позивача не були дотримані умови щодо порядку, а також передбачені законом підстави звільнення, зокрема позивач заяву про звільнення особисто не писала, з наказом про звільнення ознайомлена не була та трудова книжка нею у день звільнення отримана не була, дійшов правильного висновку щодо поновлення позивача на роботі та враховуючи положення статті 235 КЗпП України обґрунтовано стягнув з відповідача на користь позивача за вирахуванням суми прибуткового податку та інших обов`язкових платежів середній заробіток за час вимушеного прогулу, виходячи з розміру середньоденної заробітної плати. 
Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення - без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків суду не спростовують.
Щодо судових витрат
 
Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 416 ЦПК України суд касаційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.
 
Оскільки у задоволенні касаційної скарги відмовлено, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої та апеляційної інстанції, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції, немає.
Щодо зупинення виконання рішення суду
Відповідно до частини 3 статті 436 ЦПК України суд касаційної інстанції у постанові за результатами перегляду оскаржуваного судового рішення вирішує питання про поновлення його виконання (дії).
 
Враховуючи те, що ухвалою Верховного Суду від 03 жовтня 2019 року зупинено виконання постанови Вінницького апеляційного суду від 29 листопада 2018 року, в частині, що не підлягає негайному виконанню до закінчення касаційного провадження, тому виконання рішення на підставі частини 3 статті 436 ЦПК України підлягає поновленню.
 
Керуючись статтями 400, 401, 416, 436 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду
 
П О С Т А Н О В И В:
 
Касаційну товариства з обмеженою відповідальністю «НАЗ-ОЛЕ» скаргу залишити без задоволення.
 
Постанову Вінницького апеляційного суду від 29 листопада 2018 рокузалишити без змін.
 
Поновити виконання постанови Вінницького апеляційного суду від 29 листопада 2018 року.
 
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.
 
Судді:                                                                             В. М. Коротун 
А .Ю. Зайцев
Є. В. Коротенко