ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ 
ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
27.04.2020 року                                м.Дніпро                                 Справа №  904/4185/19
Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:
головуючого судді: Мороза В.Ф. (доповідач), 
суддів Кузнецова В.О., Чередко А.Є.,

розглянувши апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "ДТЕК Павлоградвугілля" 
на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від  05.02.2020 (суддя Юзіков С.Г.)
у справі №904/4185/19 
за позовом Акціонерного товариства "Українська залізниця", м.Київ в особі регіональної філії "Львівська залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця", м.Львів
до Приватного акціонерного товариства "ДТЕК Павлоградвугілля", м.Павлоград Дніпропетровської області
про стягнення 75 140,00 грн. штрафу

ВСТАНОВИВ:
Позивач звернувся з позовом до Господарського суду Дніпропетровської області про стягнення з відповідача   75 140,00 грн. штрафу за неправильно зазначену, в накладній, масу вантажу.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що у червні 2019 року зі станції Богуславський Придніпровської залізниці Приватне акціонерне товариство "ДТЕК Павлоградвугілля" здійснило відправлення вагону №62884812 згідно накладної №47048848 на станцію Бурштин Львівської залізниці. При проходженні вагону через станцію Здолбунів  Львівської залізниці, на підставі ст. 24 Cтатуту залізниць України залізницею було проведено комісійне  переважування вагону №62884812, під час якого виявлено, що маса вантажу у вищезазначеному вагоні не відповідає масі, вказаній відправником у накладній. В накладній №47048848 у вагоні №62884812 вказана маса вантажу складає 70000 кг, фактично ж встановлено, що маса вантажу складає 73050 кг, що на 3050 кг більше, ніж вказано у накладній та на 3050 кг більше вантажопідйомності вагону.   
Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 05.02.2020 позов Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі регіональної філії "Львівська залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця" задоволено. Стягнуто з Приватного акціонерного товариства "ДТЕК Павлоградвугілля" на користь Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі регіональної філії "Львівська залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця" 75 140,00 грн.  штрафу та 1 921,00 грн.  судового збору.
Рішенням місцевого суду було встановлено наявність порушення з боку відповідача  в частині оформлення накладної та неправильного зазначення в ній маси вантажу, що і стало підставою для стягнення штрафу.
Не погодившись з вказаним рішенням Приватне акціонерне товариство "ДТЕК Павлоградвугілля" подало апеляційну скаргу на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від  05.02.2019 у справі №904/4185/19, згідно якої   просить скасувати дане рішення та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.  
Апеляційна скарга мотивована тим, що при прийнятті рішення місцевим господарським судом не застосовані приписи частини 3 статті 551 Цивільного кодексу України та частини 1 статті 233 Господарського кодексу України, за якими  судом повинно бути взято до уваги:  ступінь виконання  зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь  у зобов`язанні; не лише майнові але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Судом не враховано, що правила ч.3 ст. 551 Цивільного кодексу України та ст. 233 Господарського кодексу України направлені на запобігання збагаченні кредитора за рахунок боржника, недопущення заінтересованості кредитора у порушенні зобов`язання боржником. 
Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 10.03.2020  відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Приватного акціонерного товариства "ДТЕК Павлоградвугілля" на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від  05.02.2019 у справі №904/4185/19 у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.
Позивач згідно відзиву зазначає, що рішення господарського суду Дніпропетровської області від 05.02.2020 прийняте з дотриманням норм матеріального та процесуального права, дана належна оцінка  всім матеріалам та доказам по справі, а подана апеляційна скарга є необґрунтованою та безпідставною, оскільки жодний аргумент не спростовує  встановлених судом фактів та не вказує на неправильне застосування норм права. Окрім того вважає, що суд правомірно залишив без задоволення заяву про зменшення суми штрафу, виходячи із загальних засад, встановлених у ст. 3 ЦК України, а саме - справедливості, добросовісності та розумності. У даному випадку розмір штрафу визначено п. 122,118 Статуту. Тобто сума штрафу чітко передбачена статутом  і зменшення розміру такого штрафу Статутом не передбачено. 
Відповідно до частини 1 статті 270 Господарського процесуального кодексу України у суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених у цій главі.
Апеляційні скарги на рішення господарського суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Апеляційний господарський суд, дослідивши наявні у справі докази, оцінивши повноту та об`єктивність встановлених обставин та перевіривши правильність висновків місцевого господарського суду вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, 09.06.2019 Приватним акціонерним товариством "ДТЕК Павлоградвугілля" згідно з накладною №47048848 зі станції Богуславський  Придніпровської залізниці на станцію Бурштин Львівської залізниці було відправлено вагон №62884812 з вантажем - вугілля кам`яне. 
11.06.2019 при проходженні вагонів через станцію Здолбунів Львівської залізниці, згідно акту загальної форми №8028 від 11.06.2019 станції  Здолбунів  було здійснено комісійне переважування вагону №62884812, результат зафіксовано в Книзі переважування по станції Бурштин Львівської залізниці  і складено комерційний акт №350002/49/89 від 11.06.2019.
Відповідно до комерційного акту №350002/49/89 під час комісійного зважування вагону №62884812 на справних 150 тн.трьохплатформених, електронних тензометричних вагах (клеймо 2018),  було встановлено розбіжності фактичної маси вантажу з зазначеною в накладній масою більше документа на 3050  кг. та понад вантажопідйомність вагону на 3050  кг. Вагон було затримано для відвантаження надлишку вантажу.
Згідно з розділом Д комерційного акту за результатами проведеної комісійної перевірки маси вантажу у вагоні, встановлено:  тара вагона 23300 кг., маса нетто - 70000 кг. В дійсності виявилося  брутто 96350, тара 23300 з документа, нетто 73050, тобто лишок вантажу проти документа становить  3050 кг.  При повторному  переважуванні вагона перевантаження більше документа на 3050 кг та вантажопідйомності на 3050 кг підтвердилося, що загрожує безпеці руху поїздів згідно ПТЕ. Завантаження у вагону нарівні з бортами по торцях технологічні скоси, поверхня вантажу  марковано 5 продовжними смугами.  Вагон затриманий, на станцію відправлення надане оперативне повідомлення. 
Згідно  з Інструкцією з ведення станційної комерційної звітності, затвердженою наказом Укрзалізниці від 04.06.2003, № 147-ІД у розділі №60, пункт 2 (додатку 72), акт загальної форми підписується особами, що брали участь у засвідченні обставин, що стали підставою для складання актів, але не менше ніж двома особами.
Згідно з Правилами перевезень вантажів залізничним транспортом України, затвердженими наказом Мінтрансом України від 09.12.2002 №873 та зареєстрованими в Міністерстві юстиції України 29.12.2002 за №1030/7318 у розділі 28 "Правила складання актів" пункту 3, вказано, що акти загальної форми складаються для засвідчення обставин, що виникли в процесі перевезення вантажу, багажу та вантажобагажу і можуть бути підставою для матеріальної відповідальності, акти загальної форми підписується особами, які беруть участь у засвідченні обставин, що стали підставою для складання акту, але не менше як двома особами.
Відповідно до накладної №47048848 відправником вантажу є Приватне акціонерне товариство "ДТЕК Павлоградвугілля", маса вантажу визначена вантажовідправником без участі представників залізниці, завантаження проводилося вантажовідправником. Зазначені відмітки є в перевізних документах.
Згідно даних, зазначених у залізничній накладній №47048848, провізна плата щодо вагону №62884812 становить 15  028,00  грн.
Відповідно до статей 118 та 122 Статуту залізниць України позивачем нарахований та заявлений до стягнення штраф в розмірі п`ятикратної провізної плати за всю відстань перевезення у розмірі 75 140,00 грн.
Предметом спору є стягнення штрафу за неправильно зазначену масу вантажу у залізничній накладній №47048848 у розмірі 75 140,00 грн.
Відповідно до статті 908 Цивільного кодексу України перевезення вантажу, пасажирів, багажу, пошти здійснюється за договором перевезення. Загальні умови перевезення визначаються цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них.
Згідно з частиною 1 статті 909 Цивільного кодексу України за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов`язується доставити довірений їй другою стороною (відправником) вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а відправник зобов`язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату.
Частиною 3 статті 909 Цивільного кодексу України визначено, що укладення договору перевезення вантажу підтверджується складенням транспортної накладної (коносамента або іншого документа, встановленого транспортними кодексами (статутами).
Згідно з частиною 5 статті 307 Господарського кодексу України умови перевезення вантажів окремими видами транспорту, а також відповідальність суб`єктів господарювання за цими перевезеннями встановлюються транспортними кодексами, транспортними статутами та іншими нормативно - правовими актами.
У разі порушення зобов`язань, що випливають із договору перевезення, сторони несуть відповідальність, встановлену за домовленістю сторін, якщо інше не встановлено цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (Статутами) (стаття 920 Цивільного кодексу України).
Відповідно до ст. 3 Закону України від 04.07.1996 № 273/96-ВР "Про залізничний транспорт" законодавство про залізничний транспорт загального користування складається із Законів України "Про транспорт", "Про особливості утворення акціонерного товариства залізничного транспорту загального користування", цього Закону, Статуту залізниць України, який затверджується Кабінетом Міністрів України, та інших актів законодавства України. Нормативні документи, що визначають порядок і умови перевезень, користування засобами залізничного транспорту загального користування, безпеки руху, охорони праці, забезпечення громадського порядку, перетину залізничних колій іншими видами транспорту і комунікаціями, пожежної безпеки, санітарні норми та правила на залізничному транспорті України є обов`язковими для всіх юридичних і фізичних осіб на території України.
Статут визначає обов`язки, права і відповідальність залізниць, а також підприємств, які користуються залізничним транспортом (стаття 2 Статуту).
Відповідно до статті 5 Статуту нормативні документи, що визначають порядок і умови перевезень, користування засобами залізничного транспорту, безпеки руху, охорони праці, громадського порядку, перетину залізничних колій іншими видами транспорту і комунікаціями, пожежної безпеки, санітарні норми та правила на залізничному транспорті, є обов`язковими для всіх юридичних і фізичних осіб на території України.
Статтею 6 Статуту визначено, що накладна - це основний перевізний документ встановленої форми, оформлений відповідно до цього Статуту та Правил перевезення вантажів, і наданий залізниці відправником разом з вантажем. Накладна є обов`язковою двосторонньою письмовою формою угоди на перевезення вантажу, яка укладається між відправником та залізницею на користь третьої особи-одержувача і супроводжує вантаж до місця призначення.
Відповідно до частин 1, 2 статті 23 Статуту відправники повинні надати станції навантаження на кожне відправлення вантажу заповнену накладну (комплект перевізних документів). Станція призначення видає накладну одержувачу разом з вантажем.
Пунктом 2.3. Правил визначено, що представник відправника у графі 55 накладної "Правильність внесених відомостей підтверджую" вказує свою посаду, розписується, засвідчуючи правильність відомостей, указаних ним у перевізному документі. Представник відправника повинен мати довіреність на оформлення перевезення.
Згідно з частиною 1 статті 24 Статуту залізниць України вантажовідправник несе відповідальність за всі наслідки невірності, неточності або неповноту відомостей, зазначених ним у накладній.
Частиною 2 статті 24 Статуту передбачено право Залізниці перевіряти правильність відомостей, зазначених вантажовідправником у накладній, а також періодично перевіряти кількість та масу вантажу, що зазначаються у накладній.
У відповідності до приписів статті 37 Статуту та пункту 5 Правил приймання вантажів до перевезення, маса вантажів визначається відправником.
Приписами статті 37 Статуту визначено, що під час здавання вантажів для перевезення відправником має бути зазначена у накладній їх маса, вантажі, що перевозяться насипом і наливом, а також інші вантажі, зважування яких на вантажних вагах неможливе, зважуються на вагонних вагах. Маса вантажів визначається відправником.
Відповідно до пункту 5.5 розділу 5 Правил якщо під час перевезення вантажу або на станції його призначення буде виявлено неправильне зазначення у накладній відомостей про адресу одержувача, його код, назву вантажу, його кількість, то з відправника стягується штраф згідно зі статтею 122 Статуту. Факт неправильного зазначення відправником указаних відомостей засвідчується актом загальної форми та комерційним актом.
Статтею 129 Статуту передбачено, що обставини, що можуть бути підставою для матеріальної відповідальності залізниці, вантажовідправника, вантажоодержувача, пасажирів під час залізничного перевезення, засвідчуються комерційними актами або актами загальної форми, які складають станції залізниць. Комерційний акт складається для засвідчення невідповідності найменування, маси і кількості місць вантажу, багажу чи вантажобагажу натурою з даними, зазначеними у транспортних документах.
Згідно зі статтею 122 Статуту за неправильно зазначені у накладній масу, кількість місць вантажу, його назву, код та адресу одержувача з відправника, порту стягується штраф у розмірі згідно із статтею 118 цього Статуту. При цьому відправник несе перед залізницею відповідальність за наслідки, які виникли.
Штраф, відповідно до статті 118 Статуту залізниць України, стягується у розмірі п`ятикратної провізної плати за всю відстань перевезення.
Зі змісту залізничної накладної №47048848 вбачається, що маса вантажу визначена відправником у вагоні №62884812   тара 23  300 кг, маса вантажу 70000 кг. 
Місцевим господарським судом встановлено, що неправильне зазначення маси вантажу вантажовідправником у вагоні №62884812 засвідчено комерційним актом № 350002/49/89 від 11.06.2019.
Враховуючи те, що відомості про масу вантажу у залізничну накладну №47048848 внесено Приватним акціонерним товариством "ДТЕК Павлоградвугілля", як відправником, то у залізниці відсутній обов`язок перевірки відповідності вказаних відправником вантажу даних, які зазначені у накладній, при прийнятті вантажу до перевезення. 
З урахуванням викладеного, колегія суддів погоджується  з висновком місцевого суду про задоволення позовних вимог та стягнення суми штрафу у розмірі 75  140,00 грн.
При цьому, місцевим господарським судом відмовлено у задоволенні клопотання про зменшення розміру штрафу з посиланням на відсутність достатніх правових підстав. 
Апелянт не погоджується із таким висновком місцевого господарського суду та вважає, що судом неправильно застосовано приписи статті 233 Господарського кодексу України.
Відповідно до статті 233 Господарського кодексу України у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.
Якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.
Між тим, зменшення розміру санкцій відповідно до статті 233 Господарського кодексу України є правом, а не обов`язком суду, яке реалізується з огляду на встановлені судом обставини, які можуть бути враховані при вирішенні питання про зменшення розміру штрафних санкції.
Стаття 24 Статуту залізниць України встановлює вимоги до відправника щодо оформлення вантажу та покликана забезпечити дисциплінованість учасників господарських відносин та визначає критерії обґрунтованості в подальшому будь-яких претензій залізниці до учасників господарських відносин (відправника та одержувача).
Відтак недотримання вимог, визначених Статутом залізниць України, який є спеціальним нормативним актом, що визначає обов`язки, права і відповідальність залізниць, а також підприємств, організацій, установ і громадян, які користуються залізничним транспортом, покладає на порушника відповідальність, яка в даному випадку передбачена статтями 118, 122 Статуту залізниць України. При цьому зазначений штраф, відповідно до статей 118, 122 Статуту залізниць України, стягується з вантажовідправника незалежно від наявності збитків та наслідків.
Відповідно до частини 1 статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються.
Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.
Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (статті 76-79 Господарського процесуального кодексу України)
Відповідно до статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Враховуючи, що спірний штраф нарахований за порушення відповідачем порядку, встановленого нормативно-правовим актом і сума штрафу не пов`язана зі збитками залізниці, апеляційний господарський суд погоджується із висновком місцевого господарського суду про відсутність  підстав для зменшення розміру штрафу.
Враховуючи встановлені вище обставини справи, зазначені положення законодавства, апеляційний господарський суд відхиляє доводи апелянта, наведені в обґрунтування апеляційної скарги. 
Таким чином, апеляційний господарський суд вбачає підстави, передбачені статтею 276 Господарського процесуального кодексу України, для залишення рішення суду першої інстанції без змін, а апеляційної скарги - без задоволення. 
Відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України судові витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на апелянта. 
Керуючись ст. 129, ст. 276, ст. 282, ст. 284 Господарського процесуального кодексу України, Центральний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "ДТЕК Павлоградвугілля"  на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 05.02.2020 у справі №904/4185/19 залишити без задоволення.
Рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 05.02.2020 у справі №904/4185/19 залишити без змін.
Витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покласти на Приватне акціонерне товариство "ДТЕК Павлоградвугілля".

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, зазначених у пункті 2 частини 3 статті 287 Господарського процесуального кодексу України. 

Головуючий суддя                                                                                                                                          В.Ф. Мороз

Суддя                                                                                                                                                                                        В.О.Кузнецов

Суддя                                                                                                                                                                                          А.Є.Чередко