ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 березня 2020 року	Львів	Справа № 260/1464/19 пров. № А/857/640/20	
Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:
головуючого-судді -                                            Мікули О. І.,
суддів          -                                                    Курильця А. Р., Кушнерика М. П.,
з участю секретаря судового засідання –     Ратушної М. І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові в залі суду апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 21 листопада 2019 року у справі №260/1464/19 за адміністративним позовом Адміністрації Державної прикордонної служби України до ОСОБА_1 , третя особа - Національна академія Державної прикордонної служби України ім. Б. Хмельницького про відшкодування витрат, пов`язаних з утриманням під час навчання у вищому військовому навчальному закладі,-

суддя в 1-й інстанції – Плеханова З. Б.,
час ухвалення рішення – 21.11.2019 року, 
місце ухвалення рішення – м. Ужгород,
дата складання повного тексту рішення – не зазначено,

                                                               в с т а н о в и в:

Позивач – Адміністрація Державної прикордонної служби України звернулася в суд з позовом до відповідача - ОСОБА_1 , в якому просила стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь Адміністрації Державної прикордонної служби України грошові кошти у розмірі 144417,62 грн (сто сорок чотири тисячі чотириста сімнадцять гривень 62 коп.) - витрати, пов`язані з його утриманням у Національній академії Державної прикордонної служби України ім. Б. Хмельницького.
Рішенням Закарпатського окружного адміністративного суду від 21 листопада 2019 року позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь Адміністрації Державної прикордонної служби України грошові кошти у розмірі 144417,62 грн (сто сорок чотири тисячі чотириста сімнадцять грнивень 62 коп.) - витрати, пов`язані з його утриманням у Національній академії Державної прикордонної служби України ім. Б. Хмельницького.
Не погоджуючись з вказаним судовим рішенням, відповідач оскаржив його в апеляційному порядку. Вважає, що оскаржуване рішення прийняте з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, з порушенням норм матеріального і процесуального права та підлягає скасуванню, покликаючись на те, що суд першої інстанції до спірних правовідносин застосував положення ч.2 ст.122 КАС України, тоді як застосуванню підлягала ч.5 ст.122 КАС України, а тому всупереч вимог ч.1 ст.123 КАС України відкрив провадження у справі. Звертає увагу, що на підставі наказу начальника Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України №355-ос контракт про проходження військової служби з ним було розірвано 07 серпня 2019 року, а позивач звернувся з позовом в суд 09 жовтня 2019 року. Зазначає, що ч.5 ст.122 КАС України передбачає, що для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк, разом з тим позивач звернувся в суд з пропуском встановленого законом місячного строку та з клопотанням про поновлення строку звернення до суду не звертався. Просить скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове судове рішення, яким позов залишити без розгляду.
Позивач подав відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначає, що перебіг процесуального строку звернення до суду починається з наступного дня після дати виключення ОСОБА_1 зі списків особового складу, тобто з 09 серпня 2019 року. Відповідно до абз.2 ч.2 ст.122 КАС України для звернення до адміністративного суду суб`єкта владних повноважень встановлюється тримісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня виникнення підстав, що дають суб`єкту владних повноважень право на пред`явлення визначених законом вимог. Вважає, що, оскільки Адміністрація Державної прикордонної служби України є суб`єктом владних повноважень, тому у цьому випадку встановлюється тримісячний строк. Звертає увагу, що перебіг процесуального строку звернення до суду почався з 09 серпня 2019 року та закінчувався 09 листопада 2019 року, при цьому позовну заяву направлено в суд 09 жовтня 2019 року, тобто в межах строку звернення до суду суб`єктом владних повноважень згідно з абз.2 ч.2 ст.122 КАС України. Таким чином, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, який ухвалив законне та обґрунтоване рішення, просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін. 
Учасники справи у судове засідання не з`явилися, про дату, час і місце розгляду справи повідомлені належним чином, позивач подав заяву про розгляд справи у його відсутності, тому суд вважає можливим проведення розгляду справи у відсутності учасників справи за наявними у справі матеріалами, та на основі наявних у ній доказів, згідно з ч.4 ст.229 КАС України без фіксування судового засідання технічними засобами. 
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги та відзив на апеляційну скаргу в їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити, виходячи з наступного.
Судом першої інстанції встановлено, що відповідно до витягу з наказу Ректора Національної академії Державної прикордонної служби України ім. Б.Хмельницького (по особовому складу) від 05 серпня 2011 року №587-ос, з 05 серпня 2011 року занесено в списки персоналу курсантів Національної академії, зараховано на всі види забезпечення згідно з атестатами, призначено на посади курсантів, та вважати такими, що уклали контракт про проходження військової служби (навчання) курсантів вищого військового навчального закладу Держприкордонслужби строком на час їх навчання у Національній академії: на 1 курс за напрямом підготовки "охорона та захист державного кордону" старшого сержанта ОСОБА_1 ,- з Донецького прикордонного загону Східного регіонального управління.
Згідно з витягом із наказу Ректора Національної академії Державної прикордонної служби України ім. Б.Хмельницького (по особовому складу) від 01 березня 2015 року №107-ос, у зв`язку із закінченням навчання виключено зі списків особового складу Національної академії та всіх видів забезпечення з 02 березня 2015 року, відповідно до розпорядження Адміністрації Державної прикордонної служби України від 26 лютого 2015 року № Т/34-1522  щорічну основну відпустку за 2015 рік не надавати, та вважати такими, що вибули для подальшого проходження служби до Західного регіонального управління (І категорії) Державної прикордонної служби України: 27 прикордонного загону (І категорії): лейтенанта ОСОБА_1 (П-007358). Підстава: наказ Голови Державної прикордонної служби України № 155-ос від 01 березня 2015 року.
01 березня 2015 року ОСОБА_1 отримав диплом   НОМЕР_1 та здобув кваліфікацію бакалавра з "охорони та захисту державного кордону".
19 грудня 2014 року між тимчасово виконуючим обов`язки Ректора Національної академії Державної прикордонної служби України ім. Б.Хмельницького та ОСОБА_1 укладено контракт про проходження військової служби в Державній прикордонній  службі України строком на п`ять років, тобто до 29 лютого 2020 року.
Відповідно до п.5.2 контракту ОСОБА_1 добровільно бере на себе зобов`язання, зокрема відшкодувати витрати, пов`язані з утриманням у вищому військовому  навчальному закладі відповідно до вимог ст.25 ч.10 ЗУ "Про військовий обов`язок і військову службу" в разі дострокового розірвання контракту та при відмові від подальшого проходження військової служби на посадах офіцерського складу у Державній прикордонній службі України  після закінчення академії.( а.с.10).
07 серпня 2019 року ОСОБА_1 подав рапорт на ім`я в.о. начальника Чопського прикордонного загону про те, що він суму затрачену за навчання в Національній  академії Державної прикордонної служби України ім. Б.Хмельницького готовий відшкодувати після перерахунку (а.с.24).
Наказом Начальника 94 прикордонного загону Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України ( по особовому складу) від 08 серпня 2019 року №265-ОС виключено зі списків особового складу загону та всіх видів забезпечення, старшого лейтенанта ОСОБА_1 (П-007358), заступника начальника відділення інспекторів прикордонної служби " ІНФОРМАЦІЯ_2 " (тип В) відділу прикордонної служби "Великий Березний" І категорії (тип Б); звільнено з військової служби в запас без права носіння військової форми одягу наказом начальника Західного регіонального управління (І категорії) Державної прикордонної служби України від 07 серпня 2019 року №355-ОС за підпунктом "д" (через службову невідповідність) п.2 ч.5 ст.26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу". 
Відповідно до вищезазначеного наказу, вислуга років станом на 08 серпня 2019 року складає: календарна: 11 років 10 місяців 14 днів, пільгова: 05 років 08 місяців 17 днів, загальна: 17 років 07 місяців 01 день. Відповідно до ч.14 ст.10-1 Закону України “Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей” виплатити компенсацію за невикористану щорічну основну відпустку за 2019 рік за 20 календарних днів. Грошову допомогу для оздоровлення за 2019 рік отримав. Остаточною датою закінчення проходження військової служби вважати 08 серпня 2019 року. Направлено  старшого лейтенанта ОСОБА_1 на військовий облік до Берегівського об`єднаного міського військового комісаріату Закарпатської області. Підстава: наказ начальника Західного регіонального управління (І категорії) від 07 серпня 2019 року № 355-ОС. Рапорт про здачу посади ОСОБА_1 від 08 серпня 2019 року.
Таким чином, вислуга календарних років на день звільнення позивача, з урахуванням проходження військової служби до вступу та навчання в Національній академії, складає 11 років 10 місяців 14 днів. Тобто, старший лейтенант ОСОБА_1 був звільнений з військової служби не вислуживши 5 років після закінчення вищого військового навчального закладу.
Відповідно до розрахунку витрат на утримання у Національній академії Державної прикордонної служби України ім. Б. Хмельницького, ОСОБА_1 за період з 05 серпня 2011 року по 28 лютого 2015 року, витрачено всього 144417,62 грн, з яких: на грошове забезпечення - 101134,63 грн; на продовольче забезпечення - 18291,30 грн; на забезпечення речовим майном - 2801,99 грн; на медичне забезпечення - 664,23 грн, на житлово-комунальні послуги - 21525,47 грн, що стверджується відповідними довідками (а.с.15-21).
З розрахунком витрат на навчання ОСОБА_1 ознайомлений, про що свідчить відповідна відмітка на розрахунку (а.с.15).
У рапорті від 08 серпня 2019 року ОСОБА_1 зазначив дійсну адресу проживання  в Закарпатській області (а.с. 25).
Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач звільнений з військової служби відповідно до п.п. «д» п.2 ч.5 ст.26 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» - через службову невідповідність, а тому останній зобов`язаний відшкодувати витрати, пов`язані з його утриманням у НАДПСУ у сумі 144417,62 грн. Позивачем відповідно до вимог "Порядку відшкодування курсантами витрат, пов`язаних з їх утриманням у вищих навчальних закладах" та "Порядку розрахунку витрат, пов`язаних з утриманням курсантів у вищих навчальних закладах" подані довідки-розрахунки витрат, пов`язаних з утриманням відповідача у НАДПСУ, доказів добровільного відшкодування витрат, пов`язаних з утриманням відповідача у вищому військовому навчальному закладі не надано, так як ОСОБА_1 проходив військову службу і навчання, незважаючи на взятий на себе обов`язок з відшкодування витрат, пов`язаних з його утриманням під час проходження військової служби (навчання) у Національній академії Державної прикордонної служби України ім. Б. Хмельницького, будучи ознайомленим з розрахунком нарахованих сум витрат, станом на день розгляду справи не здійснив відшкодування витрат добровільно, а тому таке відшкодування підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.
Даючи правову оцінку такому висновку суду першої інстанції, колегія суддів виходить з наступного.
Як вбачається з матеріалів справи, Адміністрація Державної прикордонної служби України звернулася в суд з позовом до ОСОБА_1 про стягнення з останнього витрат, пов`язаних з його утриманням у Національній академії Державної прикордонної служби України ім. Б. Хмельницького у розмірі 144417,62 грн 09 жовтня 2019 року. 
Відповідач, оскаржуючи рішення суду першої інстанції, покликається на те, що позивач звернувся в суд з пропуском встановленого ч.5 ст.122 КАС України місячного строку.
Колегія суддів з такими доводами апелянта у спірних правовідносинах погоджується, виходячи з наступного.
Відповідно до ч.1 ст.2 Закону України від 25 березня 1992 року № 2232-XII «Про військовий обов`язок і військову службу» військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.
Згідно з ч.10 ст.25 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» курсанти в разі дострокового розірвання контракту через небажання продовжувати навчання або через недисциплінованість та в разі відмови від подальшого проходження військової служби на посадах осіб офіцерського складу після закінчення вищого навчального закладу, а також особи офіцерського складу, які звільняються з військової служби протягом п`яти років після закінчення вищого військового навчального закладу або військового навчального підрозділу вищого навчального закладу відповідно до пунктів «е», «є», «ж», «і», «и» частини шостої статті 26 цього Закону, відшкодовують Міністерству оборони України та іншим центральним органам виконавчої влади, яким підпорядковані ці навчальні заклади, витрати, пов`язані з їх утриманням у вищому навчальному закладі, відповідно до порядку і умов, встановлених Кабінетом Міністрів України. У разі відмови від добровільного відшкодування витрат таке відшкодування здійснюється у судовому порядку.
П.7 Порядку відшкодування курсантами та особами офіцерського складу витрат, пов`язаних з їх утриманням у вищих навчальних закладах, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 липня 2006 року № 964 передбачає, що у разі відмови курсанта або особи офіцерського складу добровільно відшкодувати витрати стягнення їх сум здійснюється у судовому порядку.
Згідно з п.17 ч.1 ст.4 КАС України публічна служба - діяльність на державних політичних посадах, у державних колегіальних органах, професійна діяльність суддів, прокурорів, військова служба, альтернативна (невійськова) служба, інша державна служба, патронатна служба в державних органах, служба в органах влади Автономної Республіки Крим, органах місцевого самоврядування.
Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 навчався у Національній академії Державної прикордонної служби України ім. Б. Хмельницького, проходив військову службу та був звільнений з військової служби не вислуживши 5 років після закінчення вищого військового навчального закладу, разом з тим, витрат на його навчання не відшкодував.
Таким чином, навчаючись у Національній академії Державної прикордонної служби України ім. Б. Хмельницького, відповідач проходив військову службу, яка відповідно до вищевказаних правових норм вважається публічною службою.
Відповідно до ч.1 ст.122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.
Згідно з ч.2 ст.122 КАС України для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. Для звернення до адміністративного суду суб`єкта владних повноважень встановлюється тримісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня виникнення підстав, що дають суб`єкту владних повноважень право на пред`явлення визначених законом вимог. Цим Кодексом та іншими законами можуть також встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду суб`єкта владних повноважень.
Ч.3 ст.122 КАС України передбачає, що для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
При цьому, ч.5 ст.122 КАС України передбачає, що для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.
Спори щодо проходження публічної служби охоплюють спори, які виникають з моменту прийняття особи на посаду і до її звільнення, зокрема й питання відповідальності за невиконання договору підготовки фахівця, що зумовлює відшкодування фактичних витрат, пов`язаних з утриманням у навчальному закладі, навіть якщо подання відповідного позову про відшкодування витрат відбувається після її звільнення з публічної служби, а тому до таких спорів підлягають застосуванню норми частини п`ятої статті 122 КАС України.
Вказана правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 грудня 2018 року у справі №804/285/16, у постанові Верховного Суду від 10 жовтня 2019 року у справі №140/721/19 та у постанові Верховного Суду від 28 лютого 2020 року у справі №120/1560/19-а.
Таким чином, відносини сторін  у  спорі  про відшкодування  курсантом витрат, пов`язаних  з його утриманням  у вищому навчальному закладі відноситься до категорії справ, визначених частиною п`ятою статті 122 КАС України, для яких встановлений місячний строк звернення до суду, оскільки у цій категорії справ виник спір з приводу відповідальності за невиконання договору підготовки фахівця, що призвело до відшкодування фактичних витрат, пов`язаних із утриманням у навчальному закладі, а тому цей спір стосується проходження відповідачем публічної служби, навіть якщо притягнення особи до відповідальності шляхом подання відповідного позову про стягнення такої шкоди/збитків відбувалося після звільнення особи.
Матеріалами справи підтверджується і не заперечується сторонами той факт, що перебіг строку на реалізацію позивачем свого права на звернення до суду з позовом про відшкодування витрат, пов`язаних з утриманням відповідача у вищому військовому навчальному закладі розпочався 09 серпня 2019 року, разом з тим позивач звернувся в суд 09 жовтня 2019 року, тобто з пропуском строку, передбаченого ч.5 ст.122 КАС України.
П.8 ч.1 ст.240 КАС України передбачає, що суд своєю ухвалою залишає позов без розгляду з підстав, визначених частинами третьою та четвертою статті 123 цього Кодексу.
Згідно з ч.3,4 ст.123 КАС України, якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду.
Якщо після відкриття провадження у справі суд дійде висновку, що викладений в ухвалі про відкриття провадження у справі висновок суду про визнання поважними причин пропуску строку звернення до адміністративного суду був передчасним, і суд не знайде інших підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, суд залишає позовну заяву без розгляду.
Враховуючи вищенаведені законодавчі приписи та фактичні обставини справи, колегія суддів вважає, що позивач звернувся в суд з пропуском строку, встановленого ч.5 ст.122 КАС України, а тому позов необхідно залишити без розгляду.
Разом з тим, суд першої інстанції не надав належної оцінки вказаним обставинам, що призвело до ухвалення помилкового рішення, у зв`язку з чим рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню.
Щодо доводів позивача про необхідність застосування до спірних правовідносин приписів абз.2 ч.2 ст.122 КАС України, який встановлює трьохмісячний строк звернення до суду, то колегія суддів такі відхиляє, оскільки спори щодо проходження публічної служби охоплюють спори, які виникають з моменту прийняття особи на посаду і до її звільнення, зокрема й питання відповідальності за невиконання договору підготовки фахівця, що зумовлює відшкодування фактичних витрат, пов`язаних з утриманням у навчальному закладі, навіть якщо подання відповідного позову про відшкодування витрат відбувається після її звільнення з публічної служби, а тому до таких спорів підлягають застосуванню норми ч.5 ст.122 КАС України.
Таким чином, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги підставними та такими, що спростовують відповідні висновки суду першої інстанції з вищенаведених мотивів.
Колегія суддів також враховує позицію ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів апелянта), сформовану у справі "Серявін та інші проти України" (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (RuizTorijav. Spain) № 303-A, пункт 29).
Також згідно з п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.
Відповідно до ч.2 ст.6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, а ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" передбачає, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.
З врахуванням усіх вищенаведених обставин колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції прийняв рішення з порушенням норм процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, у зв`язку з чим відповідно до вимог ст.317 КАС України рішення суду підлягає скасуванню з прийняттям нового судового рішення.
Керуючись ст. 123, 229, 240, 242, 243, 250, 310, 315, 317, 319, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд,-

                                                   п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.
Рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 21 листопада 2019 року у справі №260/1464/19 скасувати та прийняти постанову, якою позов Адміністрації Державної прикордонної служби України залишити без розгляду.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий- суддя	 	О. І. Мікула 	
Судді	 	А. Р. Курилець 	
 	 	М. П. Кушнерик  	
Повне судове рішення складено 23 березня 2020 року.