Справа № 462/8025/18                                Головуючий у 1 інстанції: Шендрікова Г.О. 
Провадження № 22-ц/811/3056/19                        Доповідач в 2-й інстанції: Левик Я. А. 
Категорія:60

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

25 лютого 2020 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі:
головуючого-судді: Левика Я.А.,
суддів: Струс Л.Б., Шандри М.М.,
секретар: Бадівська О.О.,

за участі в судовому засіданні позивача ОСОБА_1 , представниці законного представника відповідача ОСОБА_2 - Синявської І.В. ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою  ОСОБА_1 на рішення Буського районного суду Львівської області в складі судді Шендрікової Г.О. від 02 серпня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 , законний представник відповідача ОСОБА_2 про усунення від права на спадкування за законом, -
               в с т а н о в и л а : 
       рішенням Буського районного суду Львівської області від 02 серпня 2019 року в задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_4 , законного представника відповідача ОСОБА_2 про усунення від права на спадкування за законом - відмовлено. 
Вказане рішення оскаржив ОСОБА_1 .
В апеляційній скарзі просить скасувати рішення і ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі. Вважає рішення незаконним, необґрунтованим, винесеним із порушенням норм процесуального права та невірним застосуванням норм матеріального права, судом неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, висновки, викладені у рішенні суду першої інстанції, не відповідають обставинам справи. Зазначає, що сам факт звернення спадкодавця ОСОБА_5 у суди про стягнення аліментів із сина ОСОБА_6 уже свідчить про ухилення останнього від обов`язку дбати про батьків непрацездатного, похилого віку. В зв`язку із такою поведінкою батька, відповідач (син) ОСОБА_4 усувається від спадкування за правом представлення, відповідно до ст. 1266 ЦК України. Звертає увагу на те, що судом першої інстанції невірно застосовано ст.ст. 1224, 1266 ЦК України. Також зазначає, після смерті пілота ОСОБА_6 залишилось два спадкоємці: син ОСОБА_4 та матір ОСОБА_6 , якій за законом належала 1/2 частки від усієї спадщини, з компенсації - 30100$ США. Законний представник відповідача брала на себе зобов`язання самостійно врегулювати ці вимоги (претензії) з іншими спадкоємцями. Однак, ОСОБА_2 поступила непорядно по відношенню до померлої матері та жодної копійки із належної їй за законом компенсації - не виплатила, жодного разу за життя до померлої матері не прийшла та не врегулювала це питання. Вважає, що законний представник відповідача та відповідач вкрали у спадкодавця ОСОБА_5 за її життя - 30100$, що мали б належати тепер до спадкової маси. Докази наявні у матеріалах справи разом із розписками ОСОБА_2 про отримання від Авіакомпанії грошових коштів в сумі 60200$. 
В судове засідання законна представниця відповідача не з`явилася, однак суд вважав заможливе проводити розгляд справи у її відсутності зважаючи на те, що ця учасниця справи повідомлялася про час та місце судового розгляду належним чином, обґрунтованих клопотань про відкладення розгляду справи від неї до суду не надходило, доказів поважності причин неявки суду представлено не було, причин неявки не повідомлено, зважаючи на вимоги ч.2 ст. 372 ЦПК України, а також те, що її інтереси у судовому засіданні захищала представниця.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення позивача на підтримання апеляційної скарги, представниці законної представниці відповідача - в заперечення скарги, дослідивши матеріали справи, оцінивши доводи учасників справи в межах мотивів позовної заяви, апеляційної скарги, а також інших письмових та усних заяв та пояснень учасників справи (їх представників) у судах обох інстанцій, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.
Із змісту оскаржуваного рішення вбачається, що суд першої інстанції, посилаючись, зокрема, на ч.1 ст. 1220, п.2 ч.3 ст. 1224, ч.1 ст. 1266, ЦК України, та відмовляючи в задоволенні позову, виходив з того, що згідно свідоцтва про смерть серія  НОМЕР_1  від 09 серпня 2018 року,  ОСОБА_5 померла  ІНФОРМАЦІЯ_1 . Суд встановив, що спадкоємцями після смерті  ОСОБА_6  є позивач, син померлої,  ОСОБА_1 , дочка померлої  ОСОБА_7  та внук - ОСОБА_4 , оскільки його батько ОСОБА_6  помер, що підтверджується актом про смерть від 13.08.2014 року.Згідно заочного рішення Буського районного суду Львівської області від 20 травня 2019 року, яке набуло законної сили у встановленому законом порядку,  ОСОБА_7 усунуто від права на спадкування за законом після смерті матері ОСОБА_5 .В обгрунтування заявленого позову позивач ОСОБА_1  посилався на рішення Залізничного районного суду м.Львова від 03 серпня 2010 року та 05 липня 2013 року. Згідно зазначених рішень ОСОБА_5  зверталась з позовом до свого сина  ОСОБА_6 про стягнення з сина на утримання непрацездатної матері аліментів.Згідно рішення суду від 03.08.2010 року з  ОСОБА_6 на користь його непрацездатної матері  ОСОБА_5 стягнуто аліменти на її утримання в розмірі 250 гривень щомісячно, починаючи з 07.05.2009 року.Рішенням суду від 05 липня 2013 року встановлений розмір аліментів був збільшений до 300 гривень щомісячно, починаючи з 28.02.2013 року.Позивачем в підтримку своєї позиції щодо несплати аліментів на користь матері представив в розпорядження суду розрахунок боргу по сплаті аліментів боржником ОСОБА_6 . Суд оцінюючи представлений доказ, прийшов до висновку, що такий доказ в цілому не може підтверджувати, що аліменти на виконання рішення боржником не були сплачені, оскільки період який представлений з 01.04.2010 року по 25.06.2012 року, а період після зміни розміру аліментів, а саме після ухвалення рішення від 05.07.2013 року є неохопленим.Аналізуючи вимогу закону, суд прийшов до висновку, що позивачем не представлено в розпорядження суду належних та переконливих доказів того, що за життя син ОСОБА_5 - ОСОБА_6 ухилявся від виконання своїх обов`язків щодо утримання спадкодавця. Суд зазначив, що за життя, ОСОБА_5 , згідно приписів Сімейного Кодексу України реалізувала своє право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів з сина ОСОБА_6 , що надавало б йому право спадкувати після смерті його матері. Суд вказав, що в силу ч. 1 ст. 1266 ЦК України внуки, правнуки спадкодавця спадкують ту частину спадщини, яка належала б за законом їхнім матері, батькові, бабі, дідові, якби вони були живими на час відкриття спадщини. Ураховуючи викладене, суд прийшов до висновку, що відсутні законні підстави для усунення від права на спадкування внука ОСОБА_5 - ОСОБА_4 .
Колегія суддів вважає такі висновки суду першої інстанції в цілому обґрунтованими, такими, що відповідають обставинам, що мають значення для справи та вимогам закону.
20.12.2018р. ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_4 (законний представник ОСОБА_2 ), у якому просив усунути ОСОБА_4 , 2009 р.н. від права на спадкування за законом після смерті ОСОБА_5 , 1941 р.н.
Позов мотивував тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла його мати ОСОБА_5 . Крім нього, спадкоємцями першої черги за законом є його сестра, ОСОБА_7 , яка з 1998 року постійно проживає за кордоном разом із своєю сім`єю та син померлого брата ОСОБА_6 - ОСОБА_4 , 2009 року народження. Померлий брат ОСОБА_6 за життя не цікавився долею померлої матері, самоусунувся від обов`язку дорослих дітей допомагати своїм хворим батькам, похилого віку, що підтверджується рішеннями суду. З 1998 року лише він один турбувався долею матері, був її представником в судах, турбувався про її стан здоров`я, забезпечував продуктами харчування, готував їжу. ОСОБА_2 була повідомлена про факт смерті матері через мережу-інтернет у вигляді посту у фейсбук разом із фото та поминальною свічкою. Однак, на похорони матері, ОСОБА_2 разом із дитиною не приїхала. Всі клопоти та витрати на поховання матері ніс позивач. Крім цього, ОСОБА_4 разом із дитиною ніколи не дзвонили матері по телефону та не вітали її із святами. Оскільки померлий брат ОСОБА_6 за життя не піклувався про матір, відтак і його спадкоємець ОСОБА_4 не має права на участь у спадкуванні за законом після смерті ОСОБА_5 . Просив позов задоволити.
Згідно абзацу 2 ч.3 ст. 1224 ЦК України, на яку, як на підставу задоволення позову посилався позивач, - не мають права на спадкування за законом батьки (усиновлювачі) та повнолітні діти (усиновлені), а також інші особи, які ухилялися від виконання обов`язку щодо утримання спадкодавця, якщо ця обставина встановлена судом.
З п.6 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», вбачається, що Правило абзацу другого частини третьої статті 1224 ЦК ( 435-15 ) стосується особи, яка зобов`язана була утримувати спадкодавця згідно з нормами Сімейного кодексу України ( 2947-14 ) (далі - СК). Факт ухилення особи від виконання обов`язку щодо утримання спадкодавця встановлюється судом за заявою заінтересованої особи (інших спадкоємців або територіальної громади). При цьому слід враховувати поведінку особи, розуміння нею свого обов`язку щодо надання допомоги, її необхідність для існування спадкодавця, наявність можливості для цього та свідомого невиконання такою особою встановленого законом обов`язку. Непред`явлення спадкодавцем, який мав право на утримання, позову про стягнення аліментів до особи, яка претендує на спадщину, не є достатньою підставою для відмови в позові про усунення від права на спадкування.  Правило частини п`ятої статті 1224 ЦК ( 435-15 ) стосується всіх спадкоємців за законом, зокрема й тих, які відповідно до СК ( 2947-14 ) не були зобов`язані утримувати спадкодавця. Безпорадним слід розуміти стан особи, зумовлений похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом, коли вона не може самостійно забезпечити умови свого життя, потребує стороннього догляду, допомоги та піклування. Вимога про усунення спадкоємця від права на спадкування може бути пред`явлена особою, для якої таке усунення породжує пов`язані зі спадкуванням права та обов`язки, одночасно з її позовом про одержання права на спадкування з підстав, визначених у частині другій статті 1259 ЦК ( 435-15 ).
Зважаючи на наведені вимоги закону та їх тлумачення у Постанові Пленуму Верховного Суду України слід встановити факт необхідності утримання спадкодавця, а також поведінку особи спадкоємця, розуміння ним (нею) свого обов`язку щодо утримання та свідомого невиконання такою особою встановленого законом обов`язку.
Як вбачається з матеріалів справи,  ОСОБА_5 померла  ІНФОРМАЦІЯ_1 (свідоцтво про смерть серія НОМЕР_1 від 09 серпня 2018 року (а.с. 9).
Спадкоємцями після смерті ОСОБА_6 є позивач, син померлої, ОСОБА_1 , донька померлої ОСОБА_7 та внук - ОСОБА_4 (в порядку ст. 1266 ЦК України), оскільки його батько ОСОБА_6 , що був потенційним спадкоємцем першої черги як син ОСОБА_6 - помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджується актом про смерть №922 від 1.12.2014 року (а.с. 68).
Заочним рішенням Буського районного суду Львівської області від 20 травня 2019 року, яке набуло законної сили у встановленому законом порядку, ОСОБА_7 усунуто від права на спадкування за законом після смерті матері ОСОБА_5 .
Як вбачається із копії спадкової справи ОСОБА_6 помер ІНФОРМАЦІЯ_4 , про що йшлося вище. Відповідач ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_5 є внуком спадкодавиці ОСОБА_6 .
Відповідно до згаданої норми закону у спадкоємця ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_6 - ОСОБА_6 , що був її сином дійсно існував обов`язок утримання спадкодавиці, яка у 1996 році досягла пенсійного віку та з 11.06.1990 року перебувала на обліку у Львівському психоневрологічному диспансері з приводу параноїчної шизофренії (вказане встановлено у рішеннях суду від 3 серпня 2010 року у справі №2-956/2010 за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_6 , ОСОБА_7 про стягнення аліментів та від 5 липня 2013 року у справі №462/1690/13-ц за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_6 , ОСОБА_7 про зміну розміру аліментів та стягнення додаткових витрат).
Також, рішенням Залізничного районного суду м. Львова від 03 серпня 2010 року у справі №2-956/2010 за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_6 , ОСОБА_7 про стягнення аліментів з сина та дочки на утримання непрацездатної матері та рішенням Залізничного районного суду м. Львова від 05 липня 2013 року у справі №462/1690/13-ц за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_6 , ОСОБА_7 про зміну розміру аліментів та стягнення додаткових витрат було зобов`язано стягувати з ОСОБА_6 в користь непрацездатної матері ОСОБА_6 аліменти на її утримання в розмірі 250 грн. щомісячно, а згодом у розмірі 300 грн. щомісячно.
Однак самі по собі вказані рішення судів не свідчать про ухилення сина спадкодавиці від її утримання, оскільки такими рішеннями лише встановлено розмір необхідної грошової допомоги на утримання спадкодавиці та спадкодавця, подаючи такі позови, фактично реалізувала своє право на отримання грошового утримання, зокрема, і від одного із її синів, розмір якого до ухвалених рішень не був погоджений між ними та слід вважати був спірним.
Також, у матеріалах даної справи відсутні будь-які дані про те, що рішення судів не були виконані ОСОБА_6 .
Дійсно, як вбачається з матеріалів справи, (а.с. 99-100 розрахунок боргу по сплаті аліментів) у ОСОБА_6 був наявний борг зі сплати аліментів, однак рішенням Залізничного районного суду м. Львова від 05.07.2013 року у справі №462/1690/13-ц встановлено, що заборгованості зі сплати аліментів станом на жовтень 2012 року та липень 2013 року у нього не було, згаданий розрахунок оспорювався та такий борг спростований державним виконавцем. 
Також, у матеріалах справи відсутні будь-які докази того з часу набрання рішення Залізничного районного суду м. Львова від 05.07.2013 року законної сили до дня смерті ОСОБА_6 у нього існувала заборгованість зі сплати аліментів на користь матері та відповідно відсутні дані про те, що ним не виконувався обов`язок утримання матері до дня його смерті у 2014 році.
Що стосується малолітнього відповідача, внука спадкодавці ОСОБА_4 , то на нього законом не покладено обов`язку утримання спадкодавця, після смерті його батька у 2014 році.
Навіть якщо припустити наявність такого обов`язку у його законного представника, то потенційно неналежне виконання законним представником своїх обов`язків не може впливати на можливість отримання малолітнім спадкоємцем спадщини.
Зважаючи на вказане, доводи скарги правильних висновків суду першої інстанції не спростовують, а тому доводи апеляційної скарги вцілому слід визнати необґрунтованими, а саму скаргу слід залишити без задоволення
Рішення ж суду, як таке, що відповідає обставинам, що мають значення для справи та вимогам закону слід залишити без змін. 
Керуючись ст.ст. 367, 368, 374 ч.1 п.1, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, - 
п о с т а н о в и л а :
апеляційну скаргу  ОСОБА_1 - залишити без задоволення.
       Рішення Буського районного суду Львівської області від 02 серпня 2019 року - залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови складено 05 березня 2020 року.

           Головуючий :                                                                                              Я.А. Левик

        Судді:                  Л.Б. Струс

               М.М. Шандра