Ухвала
 
24 березня 2020 року
м. Київ
 
справа № 310/7030/18
провадження № 51-930ск20
Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого          ОСОБА_1 ,
суддів                        ОСОБА_2 ,   ОСОБА_3 ,
розглянувши касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 на вирок Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 14 червня 2019 року та ухвалу Запорізького апеляційного суду від 17 грудня 2019 року,
встановив:
Засуджений ОСОБА_4 звернувся до суду з касаційною скаргою на вищевказані судові рішення.
Ухвалою Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 24 лютого 2020 року касаційну скаргу засудженого було залишено без руху у зв`язку з невідповідністю вимогам ст. 427 КПК та надано п`ятнадцятиденний строк для усунення недоліків.
У вищевказаному рішенні суду касаційної інстанції  ОСОБА_4 зазначено про необхідність навести конкретні порушення закону, які передбачені у ст. 438 КПК, що стали б підставою для скасування чи зміни судових рішень, обґрунтувати свої доводи, 
а також, викласти вимоги до суду касаційної інстанції, з урахуванням положень 
ст. 436 КПК. 
У межах наданого строку для усунення недоліків касаційної скарги та на виконання ухвали касаційного суду, засуджений  ОСОБА_4  подав виправлену, на його думку, касаційну скаргу, перевіривши яку, Касаційний кримінальний суд установив, що, зазначені в ухвалі Верховного Суду від 24 лютого 2020 року недоліки касаційної скарги засуджений не усунув та допустився нових.
Зокрема, у повторно поданій касаційній скарзі засуджений ОСОБА_4 обґрунтовуючи свої доводи щодо неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність повторно посилається на невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, неповноту судового розгляду та не погоджується з оцінкою доказів, надаючи їм власну оцінку, що відповідно 
до ст. 438 КПК, не є підставою для скасування чи зміни судових рішень судом касаційної інстанції.
Також, вимоги до суду касаційної інстанції знову не узгоджуються з положеннями 
ст.436 КПК, якою визначено повноваження суду касаційної інстанції за наслідками розгляду касаційної скарги, оскільки у прохальній частині засуджений ОСОБА_4 просить змінити вирок Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 14 червня 2019 рокущодо нього та перекваліфікувати його дії з ч. 1 ст. 121 КК на ч. 1 ст. 124 КК, звільнивши від відбування покарання на підставі ст. 75 КК, але не зазначає касаційних вимог щодо рішення суду апеляційної інстанції за наслідками розгляду його касаційної скарги.
Оскільки суд касаційної інстанції переглядає судові рішення згідно ст. 433 КПК у межах касаційної скарги, відсутність чітких вимог касаційної скарги та їх правового обґрунтування перешкоджає вирішенню питання про відкриття касаційного провадження.
Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 429 КПК касаційна скарга повертається, якщо особа
не усунула недоліки касаційної скарги, яку залишено без руху в установлений строк.
Враховуючи викладене, з урахуванням вимог п. 1 ч. 3 ст. 429 КПК, зважаючи
на те, що засуджений недоліків касаційної скарги не усунув, суд приходить
до висновку, що касаційну скаргу слід повернути особі, яка її подала.
Керуючись п. 1 ч. 3 ст. 429 КПК, Суд
постановив:
Касаційну скаргу на вирок Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 14 червня 2019 року та ухвалу Запорізького апеляційного суду від 17 грудня 2019 року, разом з усіма доданими до неї матеріалами повернути засудженому ОСОБА_4 .
Ухвала оскарженню не підлягає. 
 
ОСОБА_1 	   ОСОБА_5 	ОСОБА_3 	
Судді: