Єдиний унікальний номер 229/6626/19 
Номер провадження 22-ц/804/1664/20        

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М   У К Р А Ї Н И

10 червня 2020 року                                            м. Бахмут Донецька область

Донецький апеляційний суд у складі:
головуючого судді Канурної О.Д., 
суддів: Мальованого Ю.М., Тимченко О.О.,
за участю секретаря судового засідання: Цимбала Д.А.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Бахмуті Донецької області апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Українська залізниця» на рішення Дружківського міського суду Донецької області від 03 лютого 2020 року у цивільній справі № 229/6626/19 за позовною заявою ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Українська залізниця» про стягнення заборгованої заробітної плати (суддя першої інстанції Лебеженко Володимир ОСОБА_2 ), -

В С Т А Н О В И В:

У жовтні 2019 року ОСОБА_1 звернулася до Дружківського міського суду Донецької області з позовною заявою до Акціонерного товариства «Українська залізниця» про стягнення заборгованої заробітної плати.
В обґрунтування позовних вимог позивач посилалася на те, що вона тривалий час працювала на посаді агента комерційного виробничого підрозділу «Станція Ясинувата», звільнилася 17.07.2017р. у зв`язку зі скороченням штату.
З березня 2017 року по день звільнення (березень, квітень, травень, червень, липень) їй не виплачувалася заробітна плата. Відповідачем заборговано їй заробітну плату у розмірі 16879,12 грн., з розрахунку: березень 2017 р.  - 3639,95 грн., квітень 2017 р. - 2582,40 грн., травень 2017 р.  - 509,98 грн., червень 2017 р.  - 239,51 грн., липень 2017 р. - 9907,28 грн.
Відповідач в день звільнення позивача не виконав виплату всіх сум, що належать їй від підприємства з 01.03.2017 p. по 17.07.2017 р., що є порушенням ст. ст. 116 - 117 КЗпП  України.
Позивач ОСОБА_1 просила суд першої інстанції стягнути з відповідача на її користь нараховану, але не виплачену суму заробітної плати у розмірі 16879,12 грн.; судовий збір покласти на відповідача.
Рішенням Дружківського міського суду Донецької області від 03 лютого 2020 року позовні вимоги ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Українська залізниця» про стягнення заборгованої заробітної плати задоволені частково.
Стягнуто з Акціонерного товариства «Українська залізниця» на користь позивача ОСОБА_1 заборгованість по заробітній платі за період з березня 2017 року по липень 2017 року в сумі 15538,91 грн. без утриманням податку й інших обов`язкових платежів.
Рішення в частині стягнення заробітної плати за березень 2017 року в сумі 2299,74 грн. підлягло негайному виконанню, в частині стягнення заробітної плати за квітень-липень 2017 року в сумі в сумі 13238,96 грн., після набрання рішенням законної сили.
Стягнуто з Акціонерного товариства «Українська залізниця» на користь держави судовий збір в розмірі 707,39 грн. 
В іншій частині позову відмовлено.
Із вказаним рішенням суду не погодився відповідач - Акціонерне товариство «Українська залізниця» та подав апеляційну скаргу, яка безпосередньо надійшла до Донецького апеляційного суду.
В обґрунтування апеляційної скарги відповідач посилається на те, що не погоджується з зазначеним рішенням та вважає, що суд помилково дійшов висновку та ухвалив рішення про часткове задоволення позовних вимог щодо стягнення з відповідача заборгованості з виплати заробітної плати, не врахувавши фактичні дані, які мають значення для вирішення справи.
Відповідач просить Донецький апеляційний суд рішення Дружківського міського суду Донецької області від 03 лютого 2020 року по справі № 229/6626/19 скасувати в частині задоволення позовних вимог позивача, постановити нове рішення, в якому відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі; судові витрати покласти на позивача.
Ухвалою Донецького апеляційного суду від 21 квітня 2020 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою відповідача та надано позивачу по справі строк для надання відзиву на апеляційну скаргу в письмовій формі.
Ухвалою Донецького апеляційного суду від 28 квітня 2020 року справу призначено до розгляду на 10 червня 2020 року.
В судове засідання Донецького апеляційного суду 10 червня 2020 року позивач ОСОБА_1 не з`явилася, хоча своєчасно і належним чином була повідомлена про час і місце розгляду справи, що підтверджується рекомендованими повідомленнями про вручення поштового відправлення (а.с. 97).
В судове засідання Донецького апеляційного суду 10 червня 2020 року представник Акціонерного товариства «Українська залізниця» не з`явився, хоча своєчасно і належним чином був повідомлений про час і місце розгляду справи, що підтверджується рекомендованими повідомленнями про вручення поштового відправлення (а.с. 96, 98).
Частиною 2 статті 372 ЦПК України передбачено, що неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи. 
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга Акціонерного товариства «Українська залізниця» задоволенню не підлягає з наступних підстав.
Згідно з частиною 1 статті 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Відповідно до частини 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.  
Частиною 1 ст. 367 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Згідно частини 2 вказаної вище статті, суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. 
Судом першої інстанції встановлено, що згідно до трудової книжки НОМЕР_1 , позивач ОСОБА_1 працювала на посаді агента комерційного виробничого підрозділу «Станція Ясинувата» господарства вантажної та  комерційної роботи станція Ясинувата 1 класу структурного підрозділу «Донецька дирекція залізничних перевезень» регіональної філії «Донецька залізниця» ПАТ «Українська залізниця».
17 липня 2017 року була звільнена  у зв`язку зі скороченням штату відповідно до наказу № 5089/ДН-ос від 17 липня 2017 року за ст.40 п.1 КЗпП України.
З розрахунків заробітної плати за період з березня 2017 року по липень 2017 року вбачається, що нараховано в березні 2017 року всього 3639,95 грн., до виплати 2894,43 грн., в квітні 2017 року всього 2582,40 грн., до виплати 2053,48 грн., в травні 2017 всього 509,98 грн., до виплати 405,52 грн., в червні 2017 року всього 239,51 грн., до виплати 190,45 грн., в липні 2017 року всього  9907,28 грн., до виплати 7923,87 грн. Вказані розрахунки заробітної плати відповідають вимогам ст.110 КЗпП України.
Постановою Кабінету Міністрів України від 25.06.2014 року № 200 «Про утворення публічного акціонерного товариства «Українська залізниця», прийнятою відповідно до Закону України «Про особливості утворення публічного акціонерного товариства залізничного транспорту загального користування», вирішено утворити публічне акціонерне товариство «Українська залізниця» на базі Державної адміністрації залізничного транспорту, підприємств та установ залізничного транспорту загального користування, які реорганізовуються шляхом злиття, у тому числі на базі Державного підприємства «Донецька залізниця».
Постановою Кабінету Міністрів України від 02.09.2015 року № 735 затверджено Статут публічного акціонерного товариства «Українська залізниця», відповідно до якого товариство є правонаступником усіх прав та обов`язків Укрзалізниці та підприємств залізничного транспорту.
21 жовтня 2015 року в Єдиному державному реєстрі проведено державну реєстрацію АТ «Українська залізниця». Державне підприємство «Донецька залізниця» реорганізовано шляхом злиття у регіональну філію «Донецька залізниця» Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» та є регіональною філією даного товариства.
Доводи апеляційної скарги відповідача про те, що форс-мажорні обставини унеможливлювали виконання відповідачем своїх зобов`язань згідно ст. ст. 47, 83, 115, 116 КЗпПУ, є безпідставними, оскільки форс-мажорні обставини свідчать про відсутність вини підприємства в затримці виплати  належних сум у строки, визначені статтею 116 КЗпП України, як підстави для звільнення підприємства від відповідальності, передбаченої ст. 117 КЗпП України. Але жодним нормативним актом про працю не передбачено підстав для звільнення від виплати заборгованості по заробітній платі.
Закон України від 02.09.2014 року «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» не скасовує обов`язків роботодавця, визначених ст. 47, ст.116 КЗпП України, та не передбачає особливостей щодо строків розрахунку при звільненні, встановлених ст. 116 КЗпП України.
Право людини на заробітну плату гарантоване Конституцією України, нормами КЗпП, Законом України «Про оплату праці», а позивач перебувала у трудових відносинах з відповідачем до 17 липня 2017 року, виконувала свої трудові обов`язки в повному обсязі, а також при звільненні не отримала всі належні їй платежі, майнові вимоги позивача щодо їх отримання відповідають критеріям правомірних очікувань в розумінні практики ЄСПЛ. 
Статтею 43 Конституції України передбачено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується.
Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом.
Відповідно до ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (далі - Конвенція) кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном; ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.
Доводи апеляційної скарги відповідача про те, що нарахування заробітної плати та інших виплат є неможливим, оскільки таке нарахування проводиться на підставі документів з первинного обліку праці та заробітної плати, є безпідставними, виходячи з наступного.
Частиною 1 статті 94 КЗпП України передбачено, що заробітна плата – це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу.
Згідно з частиною 1 статті 47 КЗпП України, власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.
Суд наголошує, що відповідно до норм ст. ст. 115,116 КЗпП України саме роботодавець повинен довести, що здійснив з працівником повний розрахунок у відповідності до норм законодавства. 
Як вбачається із частини 1 ст. 81 ЦПК України,  кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. 
Частиною 5 вказаної вище статті передбачено, що докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.
Відповідно до частини 1 ст. 76 ЦПК України,  доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Частиною 2 вказаної вище статті передбачено, що ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами, висновками експертів, показаннями свідків.
Відповідно до частини 1 ст. 77 ЦПК України,  належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.
Частиною 3 вказаної вище статті передбачено, що сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. 
На підтвердження наявності заборгованості по заробітній платі та її розміру позивачем до позовної заяві надані: наказ (розпорядження) № 5089/ДН-ос від 10.07.2017 року, з якого вбачається, що ОСОБА_1 звільнена з роботи 17.07.2017 року у зв`язку зі скороченням штату за статтею 40 п. 1 ЗКпП України з компенсацією за 4 днів відпустки, з виплатою одноразової грошової допомоги у розмірі одного середньомісячного заробітку ( а.с. 7); розрахунки заробітної плати (табуляграми) за березень 2017 року - всього нараховано 3639,95 грн., з яких оплата простоїв становить 647,87 грн., сума до виплати 2894,43 грн.; за квітень 2017 року - всього нараховано 2582,40 грн., з яких оплата простоїв становить 2535,16 грн., сума до виплати 2053,48 грн., за травень 2017 року - всього нараховано 509,98 грн., з яких оплата простоїв становить 500,65 грн., сума до виплати 405,52 грн.; за червень 2017 року - всього нараховано 239,51 грн.; оплата простоїв становить 235,12 грн., сума до виплати 190,45 грн.;  за липень 2017 року - всього нараховано 9907,28 грн., з яких оплата простоїв становить 339,40 грн. (до складу вищезазначеної суми також входять виплата одноразової грошової допомоги, компенсація за 4 днів відпустки), сума до виплати становить 7923,87 грн.
Отже, за період березень 2017 року - липень 2017 року сума до виплати становить 15538,91 грн.
Відомості, зазначені у розрахунках заробітної плати за березень - липень 2017 року узгоджуються з іншими доказами по справі.
Крім того, згідно висновку Верховного Суду, який викладений у постанові від 28.03.2018 року у справі № 243/5469/17, відомості щодо виплати заробітної плати не обмежуються лише первинною документацією.
Апеляційний суд вважає, що позивач надав до суду належні та допустимі докази на підтвердження своїх позовних вимог.
Апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції повно та всебічно розглянув справу, правильно встановив обставини справи та відповідні їм правовідносини, наданим доказам дав правильну правову оцінку і обґрунтовано у відповідності з вимогами матеріального і процесуального права дійшов до висновку про часткове задоволення позовних вимог позивача. 
На підставі викладеного вище, апеляційний суд вважає, що підстав для скасування рішення Дружківського міського суду Донецької області від 03 лютого 2020 року і задоволення апеляційної скарги Акціонерного товариства «Українська залізниця» немає.
Керуючись ст.ст. 374, 375, 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Українська залізниця» залишити без задоволення, рішення Дружківського міського суду Донецької області від 03 лютого 2020 року - без змін. 
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку, як така, що ухвалена у малозначній справі, не підлягає, крім випадків, встановлених  пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України. 

Судді:

Повний текст постанови складений 10 червня 2020 року

Суддя:                                                 О.Д.Канурна