ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
15 квітня 2020 року           справа №360/5413/19 

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: судді-доповідача Геращенка І.В., суддів: Арабей Т.Г., Ястребової Л.В., розглянув у письмовому провадженні апеляційну скаргу  Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Луганській області  на рішення Луганського окружного адміністративного суду від 28 січня 2020 року  у справі  № 360/5413/19 (головуючий І інстанції Ірметова О.В., повний текст складений у м. Сєвєродонецьку Луганської області)  за позовом  Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Луганській області  до  Державного підприємство «Первомайськвугілля» в особі Відокремленого підрозділу «Вантажно-транспортне управління» Державного підприємства «Первомайськвугілля»    про стягнення заборгованості,-
В С Т А Н О В И В :

Позивач - Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Луганській області звернулося до суду з позовом до Державного підприємство «Первомайськвугілля» в особі Відокремленого підрозділу «Вантажно-транспортне управління» Державного підприємства «Первомайськвугілля»  (далі - відповідач), в якому просило: стягнути з Державного підприємства «Первомайськвугілля» в особі Відокремленого підрозділу «Вантажно-транспортне управління» на користь управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Луганській області заборгованість у сумі 77203,87 грн.
Рішенням Луганського окружного адміністративного суду від 28 січня 2020 року у задоволені позову – відмовлено (а.с. 33-36).
Позивач  не погодився з рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права,  неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, просив скасувати рішення суду, прийняти нове, яким відмовити у задоволенні позову (а.с. 41-43).
В обгрунтування доводів посилався на те, що позивачем виконані всі вимоги Закону України «Про погашення заборгованості державних підприємств вугільної галузі із сплати страхових внесків та штрафних санкцій (пені) до Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України», Цивільного кодексу України та п.п. 2.1, 2.2 договору № 11/14 від 31.01.2014 року в частині розірвання договору та отримання належних сум заборгованості та відсотків шляхом надіслання відповідачу повідомлення № 380/03-13 від 06.03.2019 року.  
Відповідачем поданий відзив на апеляційну скаргу, в якому просив залишити апеляційну скаргу без задоволення.
Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України апеляційний розгляд справи здійснений в порядку письмового провадження.
Суд апеляційної інстанції заслухав доповідь судді-доповідача, вивчив доводи апеляційної скарги, перевірив їх за матеріалами справи і дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги, виходячи з наступного.
Судами першої та апеляційної інстанцій встановлені такі обставини справи. 
Згідно витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб – підприємців та громадських формувань Державне підприємство «Первомайськвугілля», код ЄДРПОУ 32320594, є юридичною особою, належить до сфери управління Міністерства енергетики та захисту довкілля України, одним з видів діяльності є добування кам`яного вугілля (а.с. 23).
31.01.2014 року між відділенням виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Первомайську Луганської області (далі - Відділення) та Відокремленим підрозділом «Первомайськвантажтранс» Державного підприємства «Первомайськвугілля» (далі - Підприємство) укладено договір № 11/14 про розстрочення заборгованості державних підприємств вугільної галузі із сплати страхових внесків та штрафних санкцій (пені) до Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України (далі - Договір) (а.с. 5-7).
Відділення надає Підприємству розстрочку на суму заборгованості із сплати страхових внесків на загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, що утворилася до 01.01.2011 року та не погашена на день набрання чинності Законом, під відсотки, розраховані за період, що починається з дня укладення Договору та закінчується днем погашення розстроченої суми, виходячи з облікової ставки Національного банку України, діючої на час сплати чергового місячного платежу, та зі сплати штрафних санкцій (пені), нарахованих на суму цієї заборгованості, які не погашені на день набрання чинності Законом, строком на шістдесят календарних місяців з 01.02.2014 року по 01.02.2019 року, а Підприємство погашає заборгованість не пізніше 28 числа кожного місяця рівними частинами, починаючи з 01.02.2014 року та закінчуючи 01.02.2019 року (п. 1.1 Договору).
Заборгованість Підприємства перед Фондом на дату підписання Договору складала 102296,69 грн., з яких: 70447,20 грн. - заборгованість зі сплати страхових внесків; 31849,49 грн. - штрафні санкції (пеня) (п. 1.2 Договору).
Пунктом 1.3 Договору визначено графік, за яким Підприємство погашає заборгованість: із заборгованості зі сплати страхових внесків погашається протягом періоду з лютого 2014 року до січня 2019 року рівними частинами в сумі 1174,12 грн.; - заборгованість зі сплати штрафних санкцій (пені) погашається протягом періоду з лютого 2014 року до грудня 2018 року рівними частинами в сумі 530,82 грн., а в січні 2019 року в сумі 531,11 грн. 
Пунктом 1.3 Договору встановлено, що Підприємство нараховує відсотки на кожен черговий місячний платіж, але не сплачує їх, за винятком випадків, коли цей Договір підлягає розірванню. Відділення списує нараховані відсотки під час остаточного погашення Підприємством розстроченої суми заборгованості.
Згідно витягу з Єдиної інформаційно – аналітичної системи відповідачем за період з 01.01.2014 року по 01.01.2015 року сплачено 9212,41 грн. із загальної розстроченої суми 102296,69 грн. (а.с. 8).
Згідно переліку ідентифікаційних платежів страхувальника за період з 01.01.2015 року по 06.12.2019 року відповідачем сплачено 4880,00 грн. (а.с. 9).
Отже, відповідачем на момент розгляду справи сплачено заборгованість на суму 14092,41 грн. із загальної розстроченої суми 102296,69 грн., тобто умови Договору не виконані.
Згідно розрахунку відсотків за договором розстрочення заборгованості № 11/14 від 31.01.2014 року по ДП «Первомайськвугілля» за період з 01.02.2014 року по 01.02.2019 року сума відсотків складає 77203,87 грн. (а.с. 10).
У зв`язку із закінченням терміну відстрочки та не виконанням умов договору позивач просив суд стягнути з відповідача нараховані, але не сплачені відсотки за договором розстрочення заборгованості № 11/14 від 31.01.2014 року.
З 1 січня 2011 року набрав чинності Закон України від 8 липня 2010 року № 2464-VI «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», яким запроваджено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування як консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування в обов`язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб та членів їхніх сімей на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування, та визначені правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку.
Згідно абз. 1 п. 7 розділу VIII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» від 8 липня 2010 року № 2464-VI (далі – Закон № 2464-VI) заборгованість із сплати збору на обов`язкове державне пенсійне страхування, нарахованого до 1 січня 2004 року, не погашена станом на 1 січня 2011 року, з відшкодування фактичних витрат на виплату та доставку пільгових пенсій, із сплати фінансових санкцій та пені, що виникла до 1 січня 2011 року, підлягає розстроченню не більш як на 60 календарних місяців починаючи з 1 січня 2011 року.
Суми внесків, нарахованих на загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття, загальнообов`язкове державне соціальне страхування у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими похованням, загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності, строк сплати яких не настав на 1 січня 2011 року, та суми нарахованого збору на обов`язкове державне пенсійне страхування до 1 січня 2004 року, строк сплати яких не настав на 1 січня 2011 року, не сплачені станом на 1 січня 2011 року, підлягають сплаті в порядку, що діяв до 1 січня 2011 року (абз. 4 п. 7 розділу VIII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 2464-VI)  .
          Стягнення заборгованості із сплати страхових внесків за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування та сум штрафних санкцій, нарахованих та/або не сплачених у період до 1 січня 2011 року, в тому числі страхових внесків, строк сплати яких на 1 січня 2011 року не настав, здійснюється фондами загальнообов`язкового державного соціального страхування відповідно до законодавства, що діяло на момент виникнення такої заборгованості або застосування штрафних санкцій. Погашення заборгованості з використанням коштів, що надходять у рахунок сплати єдиного внеску, забороняється (абз. 5 п. 7 розділу VIII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 2464-VI).
На період до повного стягнення заборгованості із сплати страхових внесків за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування та сум штрафних санкцій, нарахованих та/або не сплачених у період до 1 січня 2011 року, в тому числі нарахованих внесків, строк сплати яких на 1 січня 2011 року не настав, та відповідних штрафних санкцій за фондами загальнообов`язкового державного соціального страхування зберігаються повноваження щодо контролю за правильністю нарахування, своєчасністю сплати страхових внесків, застосування фінансових санкцій, якими вони були наділені до набрання чинності цим Законом (абз. 6 п. 7 розділу VIII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 2464-VI).
Таким чином, Фонд соціального страхування від нещасних випадків та виробництві та професійних захворювань України і після 1 січня 2011 року має право здійснювати контроль за правильністю нарахування та сплати страхових внесків, нарахованих за період до 1 січня 2011 року, і у випадку виявлення порушень - право застосувати штрафні санкції, визначені законом, чинним на момент вчинення таких порушень.
На реалізацію вищенаведених положень Закону № 2464-VI правління Фонду соціального страхування від нещасних випадків та виробництві та професійних захворювань України прийняло постанову від 30.11.2010 року № 31 «Про порядок стягнення та обліку заборгованості зі сплати страхових внесків до Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України» (далі – Постанова № 31).
Пунктом 1 Постанови № 31 визнано такою, що втратила чинність, постанова правління Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України від 12.07.2007 року № 36 «Про затвердження Інструкції про порядок перерахування, обліку та витрачання страхових коштів Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України», зареєстровану в Міністерстві юстиції України 01.08.2007 року за № 867/14134. 
Пунктом 2 Постанови № 31 визначено, що стягнення заборгованості зі сплати страхових внесків за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань, сум штрафних санкцій, нарахованих та/або не сплачених до 1 січня 2011 року, в тому числі страхових внесків, строк сплати яких на 1 січня 2011 року не настав, і контроль за правильністю нарахування, своєчасністю сплати страхових внесків, застосування фінансових санкцій на період до повного стягнення заборгованості зі сплати страхових внесків до Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України (далі - Фонд) та надання страхувальниками за підсумками 2010 року розрахункової відомості про нарахування і перерахування страхових внесків та витрачання коштів Фонду і відомості розподілу чисельності працівників, річного фактичного обсягу реалізованої продукції (робіт, послуг) за видами економічної діяльності здійснюються відповідно до Інструкції про порядок перерахування, обліку та витрачання страхових коштів Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України, затвердженої постановою правління Фонду від 12.07.2007 № 36, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 01.08.2007 за № 867/14134, яка втратила чинність.
У зв`язку зі змінами законодавства та на виконання статті 1, 7, пункту 6 частини другої статті 10, пунктів 2, 8 частини другої статті 15 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування», пункту 7 Розділу VIII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» та з метою оптимізації звітності страхувальників, що подається до Фонду соціального страхування України, правління Фонду соціального страхування України Правління фонду соціального страхування України прийняло постанову № 28 від 12.12.2018 року «Про деякі питання обліку заборгованості страхувальників зі сплати страхових коштів до Фонду соціального страхування України» (далі – Постанова № 28), на підставі якої Постанова № 31 втратила чинність.
Згідно п. 1.1 Постанови № 28 страхувальники, які мають заборгованість зі сплати страхових коштів на загальнообов`язкове державне соціальне страхування у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності та/або на загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності, подають до відділень робочих органів виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України за своїм місцезнаходженням (місцем проживання) Звіт по заборгованості страхувальника зі сплати страхових коштів до Фонду соціального страхування України до повного погашення заборгованості за формою, наведеною у додатку до постанови.
Відповідно до п. 1.2 Постанови № 28 стягнення заборгованості зі сплати страхових внесків на загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності, сум штрафних санкцій, нарахованих та/або не сплачених до 01 січня 2011 року, в тому числі страхових внесків, строк сплати яких на 01 січня 2011 року не настав, і контроль за правильністю нарахування, своєчасністю сплати страхових внесків, застосування фінансових санкцій на період до повного стягнення заборгованості зі сплати страхових внесків за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань здійснюються відповідно до  Інструкції про порядок перерахування, обліку та витрачання страхових коштів Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України, затвердженої постановою правління Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України від 12.07.2007 № 36, зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 01.08.2007 за № 867/14134, що діяла на момент виникнення такої заборгованості. 
Згідно п. 1.3 Постанови № 28 стягнення заборгованості зі сплати страхових внесків на загальнообов`язкове державне соціальне страхування у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності, сум штрафних санкцій, нарахованих та/або не сплачених до 01 січня 2011 року, в тому числі страхових внесків, строк сплати яких на 01 січня 2011 року не настав, і контроль за правильністю нарахування, своєчасністю сплати страхових внесків, застосування фінансових санкцій на період до повного стягнення заборгованості зі сплати страхових внесків на загальнообов`язкове державне соціальне страхування у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності здійснюються відповідно до Інструкції про порядок надходження, обліку та витрачання коштів Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності, затвердженої постановою правління Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності від 26.06.2001 № 16, погодженою з Національним банком України 02.10.2001, що діяла на момент виникнення такої заборгованості.
Про наявність у фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування права здійснювати контрольні функції щодо правильності нарахування, своєчасності та сплати страхових внесків, нарахованих та/або не сплачених у період до 1 січня 2011 року, в тому числі нарахованих внесків, строк сплати яких на 1 січня 2011 року не настав, і застосовувати фінансові санкції згідно із законодавством, що діяло на момент виникнення такої заборгованості, або застосовувати штрафні санкції також і після цієї дати свідчить правова позиція Верховного Суду України, викладена в постановах від 19.02.2013 року у справі № 21-432а12  та від 23.04.2013 року у справі № 21-116а13 за наслідками розгляду справ за винятковими обставинами.
Статтею 45 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» № 1105-ХІV від 23.09.1999 року (в редакції, яка діяла до 01.01.2011 року) (далі - Закон № 1105-ХІV) встановлено, що роботодавець як страхувальник зобов`язаний своєчасно та повністю сплачувати в установленому порядку страхові внески до Фонду соціального страхування від нещасних випадків.
З 17.10.2013 року набрав чинності Закон України «Про погашення заборгованості державних підприємств вугільної галузі із сплати страхових внесків та штрафних санкцій (пені) до Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України» від 18.06.2013 року № 332-VII (далі - Закон № 332-VII), який поширюється на вугледобувні, шахтовугледобувні підприємства, шахти, відокремлені підрозділи зазначених підприємств (шахт), що мають окремий баланс і самостійно ведуть розрахунки із застрахованими особами та належать до сфери управління Міністерства енергетики та вугільної промисловості України або є господарськими товариствами, щодо яких Міністерство енергетики та вугільної промисловості України здійснює повноваження з управління корпоративними правами держави, які є страхувальниками відповідно до Закон № 1105-ХІV та до 1 січня 2011 року перебували на обліку Фонду як платники страхових внесків та перебувають на обліку.
Згідно ч. 1 статті 2 Закону № 332-VІІ погашення заборгованості державних підприємств вугільної галузі із сплати страхових внесків та штрафних санкцій (пені) до Фонду, у тому числі встановленої судовими рішеннями, здійснюється шляхом розстрочення. Розстроченню підлягає сума заборгованості державного підприємства вугільної галузі із сплати страхових внесків на загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності, що утворилася до 1 січня 2011 року, та із сплати штрафних санкцій (пені), нарахованих на суму цієї заборгованості, які не погашені на день набрання чинності цим Законом.
Відповідно до частин другої, третьої статті 2 Закону № 332-VII суми заборгованості за зверненнями державних підприємств вугільної галузі можуть бути розстрочені на строк не більш як 60 календарних місяців з дати укладення договору про розстрочення суми заборгованості відділеннями виконавчої дирекції Фонду.
З метою розстрочення заборгованості державне підприємство вугільної галузі звертається до відділення виконавчої дирекції Фонду за його місцезнаходженням протягом 90 календарних днів з дня набрання чинності цим Законом.
Сума розстроченої заборгованості погашається з місяця, що настає за місяцем укладення договору про розстрочення суми заборгованості, та підлягає сплаті рівними частинами щомісяця, не пізніше 28 числа.
Згідно ст. 3 Закону № 332-VII Договір про розстрочення заборгованості укладається між державним підприємством вугільної галузі та відділенням виконавчої дирекції Фонду у порядку та за формою, встановленими правлінням Фонду.
Відповідно до ч. 4 статті 2 Закону № 332 розстрочення заборгованості надається під відсотки, розраховані за період, що починається з дня укладення договору про розстрочення суми заборгованості та закінчується днем погашення розстроченої суми, виходячи з облікової ставки Національного банку України, що діє на час сплати чергового місячного платежу. Зазначені відсотки нараховуються державним підприємством вугільної галузі, але не сплачуються, крім випадків, коли договір про розстрочення суми заборгованості підлягає розірванню. Відсотки, нараховані згідно з цією частиною, списуються під час остаточного погашення державним підприємством вугільної галузі розстроченої суми заборгованості.
З аналізу наведених норм вбачається, що сума заборгованості державних підприємств вугільної галузі із сплати страхових внесків та штрафних санкцій (пені), що утворилася до 1 січня 2011 року, підлягає розстроченню на строк не більш як 60 календарних місяців з дати укладення договору про розстрочення суми заборгованості відділеннями виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України. Таке розстрочення надається під відсотки, що нараховуються державним підприємством вугільної галузі, але не сплачуються, крім випадків, коли договір про розстрочення суми заборгованості підлягає розірванню. 
Отже, основною умовою сплати відсотків нарахованих на суму заборгованості за договором про розстрочення суми заборгованості є розірвання такого договору.
У відповідності до частини другої статті 4 Закону № 332-VII саме розірвання договору про розстрочення заборгованості тягне за собою обов`язок державного підприємства вугільної галузі сплатити непогашену суму розстроченої заборгованості та відсотки, нараховані, але не сплачені на погашену суму заборгованості відповідно до частини четвертої статті 2 цього Закону.
Відповідно до п. 1  ч. 1 статті 4 Закону № 332-VII договір про розстрочення заборгованості підлягає розірванню у разі, якщо державне підприємство вугільної галузі не виконує умов договору про розстрочення заборгованості. 
Матеріалами справи встановлено, що відповідачем не виконувались умови договору про розстрочення заборгованості в частині своєчасної сплати розстроченої суми заборгованості згідно з умовами, визначеними пунктом 1.1 Договору, що в свою чергу дає позивачу право на дострокове розірвання цього Договору.
Суд зазначає, що відповідно до п. 2.2 Договору про розстрочення заборгованості, Договір вважається розірваним з дати отримання Підприємством повідомлення про його розірвання або починаючи з 10-го календарного дня від дати відправлення Підприємству за місцезнаходженням, вказаним у Договорі, поштового листа з оголошеною цінністю та описом вкладення повідомлення з повідомленням про розірвання Договору.
Також порядок укладення, зміна і розірвання Договору визначено розділом 53 Цивільного кодексу України.
Згідно до частини першої статті 651 Цивільного кодексу України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.
Положеннями Закону № 332-VII, Цивільного кодексу України та пунктами 2.1, 2.2 Договору №11/14 від 31.01.2014 чітко визначено, що в даному випадку Договір про розстрочення заборгованості підлягає розірванню з підстав визначених у пункті 2.1 Договору та за умови надіслання на адресу відповідача повідомлення про розірвання Договору.
Позивачем на підтвердження направлення зазначеного повідомлення надано лист Попаснянського відділення Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Луганській області № 380/03-13 від 06.03.2019 (а.с. 30).
Суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що зазначений лист № 380/03-13 від 06.03.2019 року не є належним доказом на підтвердження повідомлення відповідача про розірвання Договору, оскільки він не містить посилань (повідомлень) щодо дострокового розірвання Договору про розстрочення заборгованості з підстав зазначених у пункті 2.1 Договору.
Вищезазначеним листом лише надано відповідачу роз`яснення щодо закінчення терміну дії договору та щодо необхідності сплати розстроченої суми заборгованості.
          Позивачем помилково ототожнюються поняття закінчення терміну дії Договору та розірвання Договору.
Згідно частин 1, 3 статті 631 Цивільного кодексу України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору.
Таким чином, закінчення терміну дії договору не припиняє взятих на себе сторонами зобов`язань за цим Договором, а тому такий Договір є чинним до моменту повного виконання сторонами взятих на себе зобов`язань, що фактично відповідає пункту 3.1 Договору № 11/14 від 31.01.2014 року або до моменту його розірвання.
Оскільки, відповідачем не виконано своїх зобов`язань за Договором, а позивачем не вжито відповідних заходів щодо його розірвання, такий Договір вважається чинним та не може вважатись розірваним.
Враховуючи викладене суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що оскільки відсутній факт розірвання Договору, який є обов`язковою підставою для сплати нарахованої пені на суму заборгованості, у відповідача відсутній обов`язок щодо сплати, нарахованих на місячний платіж погашення заборгованості зі сплати страхових внесків, відсотків, у зв`язку з чим позовні вимоги не підлягають задоволенню.
Отже,  спір за суттю вимог судом першої інстанції вирішений правильно, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, внаслідок чого відсутні підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду.
Керуючись ст. ст. 250, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329  Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Луганській області  - залишити без задоволення.
Рішення Луганського окружного адміністративного суду від 28 січня 2020 року  у справі  № 360/5413/19 за позовом  Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Луганській області  до  Державного підприємство «Первомайськвугілля» в особі Відокремленого підрозділу «Вантажно-транспортне управління» Державного підприємства «Первомайськвугілля»    про стягнення заборгованості - залишити без змін.
Повний текст постанови складений 15 квітня 2020 року.
Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду набирає законної сили з дати прийняття та відповідно до ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України може бути оскаржена до Верхового Суду  протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення, але не менше часу дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України, щодо запобігання поширення короновірусної хвороби (COVID-19).

Головуючий                                                                             І.В. Геращенко

            Судді:                                                                                              Т.Г. Арабей

                                                                                                                     Л.В. Ястребова