УКРАЇНА
ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
____________________________________________________________________
                                                                               Справа № 686/31597/19
Провадження № 22-ц/4820/1131/20
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

16 червня 2020 року м. Хмельницький
Хмельницький апеляційний суд у складі 
колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
Гринчука Р.С., Грох Л.М., Костенка А.М.,
секретар судового засідання - Чебан О.М.,
з участю представників відповідача та третьої особи,

розглянув у відкритому судовому засіданні справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 07 квітня 2020 року, суддя Приступа Д.І., у справі за позовом ОСОБА_1 до Хмельницької міської ради, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - Комунальне підприємство по організації роботи міського пасажирського транспорту, про визнання протиправними та скасування рішень,

встановив:

У листопаді 2019 року ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до Хмельницької міської ради, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - Комунальне підприємство по організації роботи міського пасажирського транспорту, (далі - підприємство),про визнання протиправними та скасування рішення Хмельницької міської ради №83 від 17.04.2019 року в частині надання підприємству права постійного користування земельною ділянкою з кадастровим номером 6810100000 :24:003:0048 площею 5311 кв.м., що по АДРЕСА_1 під будівництво багатоповерхової автостоянки та скасування рішення щодо державної реєстрації речового права підприємства на вказану земельну ділянку. В обґрунтування позову зазначила, що вона є користувачем даної земельної ділянки. Рішенням Хмельницького окружного адміністративного суду від 23.03.2020 року зобов`язано Хмельницьку міську раду надати їй дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки розміром 0,64га, що розташована за вищевказаною адресою. Позивач вважає, що Хмельницька міська рада, ухваливши рішення №83 від 17.04.2019 року, яким КП по організації роботи міського пасажирського транспорту надано у постійне користування вищевказану земельну ділянку, порушила її майнові права щодо отримання в оренду даної земельної ділянки, у зв`язку з чим просила вищевказане рішення та рішення про відповідну державну реєстрацію речового права підприємства скасувати.
У квітні 2020 року ОСОБА_1 подала до суду заяву про забезпечення позову, у якій просила заборонити Хмельницькій міській раді та органам та/або посадовим особам, що наділені повноваженнями проводити державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно, вчиняти будь-які реєстраційні дії стосовно речового права на земельну ділянку, кадастровий номер 6810100000:24:003:0048, площею 5311 кв.м., що у АДРЕСА_1 .
Заява про забезпечення позову мотивована тим, що Хмельницька міська рада може штучно створити умови за яких позивач не зможе завершити процедуру оформлення права користування земельною ділянкою за вказаною адресою, що зокрема підтверджується прийняттям Хмельницькою міською радою оскаржуваного рішення про передачу у постійне користування спірної земельної ділянки третій особі. У випадку вчинення дій щодо спірної земельної ділянки по її реалізації, зміні розміру чи кадастрового номера позивачу буде неможливо поновити своє право на отримання в оренду вищевказаної земельної ділянки.
Ухвалою Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 07.04.2020 року в задоволенні заяви про забезпечення позову відмовлено.
Відмовляючи у задоволенні заяви про забезпечення позову суд першої інстанції виходив з того, що заявником не надано доказів на підтвердження своїх доводів про наміри відповідача створити перешкоди в оформленні права користування нерухомим майном та не доведено, що це ускладнить або зробить неможливим виконання рішення суду у випадку задоволення позову.
В апеляційній скарзі  ОСОБА_1 просила ухвалу Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 07.04.2020 року скасувати та постановити нове судове рішення, яким подану заяву про забезпечення позову задовольнити.
На обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначила, що суд першої інстанції розглянув заяву про забезпечення позову неповноважним складом суду та не врахував, що рішенням Хмельницького окружного адміністративного суду від 23.03.2020 року зобов`язано надати їй дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки розміром 0,64 га, що розташована у АДРЕСА_1 та надання її в оренду згідно поданої нею заяви від 26.08.2016 року. Крім того, рішенням 5-ї сесії Хмельницької міської ради від 16.03.2016 року №73 земельна ділянка площею 5311 кв.м., що розташована за вказаною адресою включена в перелік земельних ділянок, право оренди на які виставляється на земельні торги окремими лотами. Суд не взяв до уваги, що їй належить майнове право на спірну земельну ділянку, у реалізації якого Хмельницька міська рада створює штучні перешкоди. 
В судове засідання апелянт не з`явилася, про час та місце розгляду справи судом була повідомлена належним чином, про причини неявки суд не повідомила. 
Представники відповідача та третьої особи в суді проти апеляційної скарги заперечили, підтримали оскаржуване судове рішення. 
Заслухавши учасників справи, перевіривши матеріали справи колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.
Згідно з ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Як вбачається з матеріалів справи, між сторонами виникли правовідносини щодо користування ОСОБА_1 без правовстановлюючих документів земельною ділянкою площею 0,5311 га з кадастровим номером 6810100000:24:003:0048, яка належить до земель комунальної власності територіальної громади міста Хмельницького.
Вказане, зокрема, підтверджується постановою Великої Палати Верховного Суду від 15.05.2019 року у справі №686/19389/17 за позовом Хмельницької міської ради до ОСОБА_1 про стягнення збитків, завданих використанням земельної ділянки без правовстановлюючих документів.
Цією постановою судом касаційної інстанції встановлено, що ОСОБА_1 , здійснюючи підприємницьку діяльність, з 1998 року використовувала земельну ділянку, яка належить до земель комунальної власності територіальної громади міста Хмельницького площею 5311 кв.м., яка розташована у АДРЕСА_1 . На вищевказаній ділянці знаходяться об`єкти нерухомого майна, які не перебувають у власності фізичних або юридичних осіб.
Згідно рішення 5-ї сесії Хмельницької міської ради від 16.03.2016 року №73 земельна ділянка площею 5311 кв.м., яка розташована за вказаною адресою включена до переліку земельних ділянок, право оренди на які виставляється на земельні торги окремими лотами. Вказаним рішенням встановлено розмір річної орендної плати за користування земельною ділянкою, розмір гарантійного внеску за лотом та значення відповідного кроку.
26.08.2016 року ОСОБА_1 звернулася до Хмельницької міської ради із заявою про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 0,64 га, що у АДРЕСА_1 та надання її в оренду.
Рішенням Хмельницького міськрайонного суду від 01.10.2018 року у справі №686/9096/16-а частково задоволено позовні вимоги ОСОБА_1 та визнано протиправною бездіяльність Хмельницької міської ради щодо неприйняття рішення за результатами розгляду клопотання ОСОБА_1 від 26.08.2016 року про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, що по АДРЕСА_1 . В задоволенні позовних вимог про визнання протиправним та скасування рішення Хмельницької міської ради від 16.03.2016 року №73 в частині виставлення на земельні торги права оренди на земельну ділянку площею 0,5311 га, що по АДРЕСА_1 під будівництво багатоповерхової автостоянки відмовлено. Вказане рішення залишене без змін постановою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 31.01.2019 року.
17.04.2019 року рішенням №83 тридцятої сесії Хмельницької міської ради земельна ділянка з кадастровим номером 6810100000:24:003:0048 площею 5311 кв.м., що по АДРЕСА_1 , передана у постійне користування КП по організації роботи міського пасажирського транспорту.
На виконання рішення Хмельницького міськрайонного суду від 01.10.2018 року Хмельницька міська рада розглянула звернення ОСОБА_1 від 26.08.2016 року за результатами чого 26.06.2019 року рішенням №52 відмовила останній в наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення спірної земельної ділянки.
Рішенням Хмельницького окружного адміністративного суду від 23.03.2020 року у справі № 560/3507/19 вищевказане рішення визнано протиправним та скасовано. Зобов`язано Хмельницьку міську раду надати ОСОБА_1 дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки розміром 0,64 га, що розташована по АДРЕСА_1  та надання її в оренду, згідно поданої ОСОБА_1 заяви від 26.08.2016 року.
Позивач, вважаючи, що її майнове право на отримання в оренду вищевказаної земельної ділянки порушене, просила суд визнати протиправним та скасувати рішення Хмельницької міської ради №83 від 17.04.2019 року в частині надання підприємству права постійного користування земельною ділянкою з кадастровим номером 6810100000 :24:003:0048 площею 5311 кв.м., що по АДРЕСА_1 під будівництво багатоповерхової автостоянки та скасувати відповідне рішення щодо державної реєстрації речового права підприємства на вказану земельну ділянку.
Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Відповідно до ч. 1 ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом.
Європейський суд з прав людини у рішенні від 29.06.2006 року у справі «Пантелеєнко проти України» зазначив, що засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом.
У рішенні від 31.07.2003 року у справі «Дорани проти Ірландії» Європейський суд з прав людини зазначив, що поняття «ефективний засіб» передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права. Причому, як наголошується у рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Салах Шейх проти Нідерландів», ефективний засіб - це запобігання тому, щоб відбулося виконання заходів, які суперечать Конвенції, або настала подія, наслідки якої будуть незворотними. При вирішенні справи «Каіч та інші проти Хорватії» (рішення від 17.07.2008) Європейський Суд з прав людини вказав, що для Конвенції було б неприйнятно, якби стаття 13 декларувала право на ефективний засіб захисту але без його практичного застосування. Таким чином, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.
Конституційний Суд України у п. 9 мотивувальної частини рішення від 30.01.2003 року, №3-рп/2003 у справі № 1-12/2003 наголосив на тому, що правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах.
Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 16.08.2018 року у справі № 910/1040/18.
Право на справедливий судовий розгляд, що гарантується статтею 6 Конвенції, має здійснюватися відповідно до норм закону, що передбачають наявність у сторін судового розгляду ефективного судового захисту з метою захисту їх цивільних прав (рішення ЄСПЛ «Beles and others v. The Czech Republic», 12/11/2002, § 49).
Відповідно до частини другої статті 149 ЦПК України забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача.
У відповідності до п. 2 ч. 1 ст. 150 ЦПК України позов забезпечується шляхом заборони вчиняти певні дії.
Частиною третьою статті 150 ЦПК України встановлено, що види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.
Відповідно до п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.2006 року №9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.
Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише у разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до даних дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб, чи учасників процесу (постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 28.03.2019 року у справі № 824/239/2018).
Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.
Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).
Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.
Вказаний правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 17.04.2019 року у справі № 308/3824/16-ц.
Також у постанові Верховного Суду від 24.12.2019 року у справі № 569/2011/18 зазначено, що при вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову, забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу, наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову, ймовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів, запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.
Інститут забезпечення позову є елементом права на судовий захист і спрямований на те, щоб не допустити незворотності певних наслідків відповідних дій щодо відновлення порушеного права.
Отже, вирішуючи питання про забезпечення позову, суд надає оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення адміністративного суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.
Водночас, колегія суддів зазначає, що будь-яке забезпечення позову в справі є надання тимчасового захисту до вирішення справи по суті, який застосовується у виключних випадках за наявності об`єктивних обставин, які дозволяють зробити обґрунтоване припущення, що невжиття відповідних заходів потягне за собою більшу шкоду, ніж їх застосування.
У справі «Беєлер проти Італії» Європейський суд з прав людини зазначив, що будь-яке втручання органу влади у захищене право не суперечитиме загальній нормі, викладеній у першому реченні частини 1 статті 1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, лише якщо забезпечено «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогам захисту основоположних прав конкретної особи. Питання щодо того, чи було забезпечено такий справедливий баланс, стає актуальним лише після того, як встановлено, що відповідне втручання задовольнило вимогу законності і не було свавільним.
Також, у рішенні від 09.01.2007 року у справі «Інтерсплав» проти України» Суд наголосив, що втручання має бути пропорційним та не становити надмірного тягаря, іншими словами воно має забезпечувати «справедливий баланс» між інтересами особи і суспільства.
Таким чином, при вирішенні питання про вжиття заходів забезпечення позову перш за все необхідно перевірити наявність очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення в цивільній справі, або захист цих прав, свобод та інтересів стане неможливим без вжиття таких заходів, або для їх відновлення необхідно буде докласти значних зусиль та витрат.
Позивач, звертаючись до суду з позовом вказав на те, що на підставі рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 22.03.2020 року Хмельницьку міську раду зобов`язано надати їй дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо земельної ділянки, розташованої по АДРЕСА_1 , у зв`язку з чим у неї виникли майнові права на цю земельну ділянку. 
В той же час, обґрунтовуючи вимоги щодо забезпечення позову ОСОБА_1 зазначила, що рішення 5-ї сесії Хмельницької міської ради від 16.03.2016 року №73 згідно якого спірна земельна ділянка включена в перелік земельних ділянок, право оренди на які виставляється на земельні торги окремими лотами, не скасоване.
Колегія суддів враховує, що на день подання позову спірна земельна ділянка, на якій знаходяться об`єкти нерухомого майна, які не перебувають у власності фізичних або юридичних осіб, належить територіальній громаді міста Хмельницького. 
Висновки щодо законності прийняття рішення Хмельницької міської ради від 17.04.2019 року щодо передання у постійне користування підприємству спірної земельної ділянки можуть бути зроблені лише на підставі обставин, які підлягатимуть з`ясуванню під час розгляду справи в суді, за результатами дослідження поданих сторонами доказів. 
Незважаючи на те, що обставини справи вказують на наявність спору між сторонами щодо майнових прав на спірну земельну ділянку, доказів загрози виникнення в майбутньому шкоди позивачу, яка полягала б у втраті можливості отримання права оренди на спірну земельну ділянку ОСОБА_1 не надано.
Рішення Хмельницької міської ради №73 від 16.03.2016 року про виставлення спірної земельної ділянки на аукціон, яке ухвалене відповідачем до виникнення у позивача майнового права на отримання в майбутньому права оренди на спірну земельну ділянку, не спростовує висновків суду першої інстанції.
Також, зважаючи на зміст заявлених позовних вимог, колегія суддів зауважує, що позивачем не доведено тієї обставини, що невжиття заявлених нею заходів забезпечення позову призведе до порушень її прав, свобод та інтересів, або ж унеможливить чи утруднить виконання у майбутньому рішення суду ухваленого на її користь. З урахуванням предмету позову та правових підстав, визначених ОСОБА_1 для задоволення її вимог, колегія суддів приходить до висновку про неспівмірність та невідповідність заходів забезпечення позову, яких просила вжити позивач, з предметом позову.
Посилання апелянта на те, що заява розглянута неповноважним складом суду також є необґрунтованим, оскільки з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 02.04.2020 року та розпорядження керівника апарату Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 02.04.2020 року (а.с. 13-15) вбачається, що заява про забезпечення позову ОСОБА_1 розподілена на розгляд судді Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області Приступі Д.В. у зв`язку з перебуванням судді Мазурок О.В., у провадженні якої перебуває цивільна справа, у відпустці.
Положеннями ст. 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Доводи апеляційної скарги спростовуються матеріалами справи, обґрунтованими висновками суду першої інстанції та не дають підстав для висновку, що оскаржуване судове рішення постановлено з порушенням норм процесуального права.
Керуючись ст.ст. 374, 375, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, суд,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Ухвалу Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 07 квітня 2020 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повний текст постанови складено 17 червня 2020 року.

Судді:                                                                        Р.С. Гринчук

Л.М. Грох

А.М. Костенко