Постанова
Іменем України
 
10 червня 2020 року
м. Київ
 
справа № 565/120/18
провадження № 61-38489св18
 
Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Ігнатенка В. М. (суддя-доповідач), Жданової В. С., Кузнєцова В. О.,
 
учасники справи:
позивач	-	ОСОБА_1 ,	
відповідач	-	відділ культури та туризму виконавчого комітету Вараської міської ради Рівненської області,	
третя особа 	-	ОСОБА_2 ,	
 
розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_3 на постанову Апеляційного суду Рівненської області від 24 травня 2018 року у складі колегії суддів: Бондаренко Н. В., Боймиструка С. В., Шимківа С. С.,
ВСТАНОВИВ:
Описова частина
Короткий зміст вимог
У січні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до відділу культури та туризму виконавчого комітету Вараської міської ради Рівненської області та просив суд (з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог) поновити його на посаді директора центру дозвілля відділу культури та туризму виконавчого комітету Вараської міської ради Рівненської області та стягнути із відділу культури та туризму виконавчого комітету Вараської міської ради Рівненської області на його користь заробіток за час вимушеного прогулу в сумі 17 875,98 грн.
Позов мотивовано тим, що відповідно до укладеного з відповідачем 18 серпня 2016 року контракту, позивач займав посаду директора Центру дозвілля відділу культури та туризму виконавчого комітету Вараської міської ради Рівненської області. 21 грудня 2017 року його звільнено у зв`язку із відсутністю на роботі             24 листопада 2017 року (прогул), на підставі пункту 4 статті 40 КЗпП України. Вважає своє звільнення незаконним та безпідставним, оскільки 24 листопада 2017 року він виконував розпорядження керівництва та перебував у службовому відрядженні у м. Львові, а саме, забезпечував участь народного аматорського ансамблю бандуристів «Берегиня» та солістів у Міжнародному фестивалі-конкурсі культури та мистецтв «Зірковий парад 2017». Після повернення з відрядження він дізнався про складення акту про його відсутність на робочому місці у відповідний день. Позивач вважає, що трудової дисципліни та трудових обов`язків не порушував, а тому підстави для його звільнення за прогул відсутні. Крім цього, також вказує, що при звільненні відповідачем було порушено статтю 43 КЗпП України, оскільки не було згоди на звільнення виборного органу первинної профспілкової організації, а також не дотримано вимоги частини третьої статті 33 Закону України «Про статус депутатів місцевих рад» , оскільки відповідачем за п`ятнадцять днів до звільнення позивача не було попереджено про це Вараську міську раду, депутатом якої він являється. Враховуючи зазначені вище обставини, позивач був змушений звернутися до суду із даним  позовом.
Короткий зміст судових рішень 
Рішенням Кузнецовського міського суду Рівненської області від 28 лютого       2018 року позовні вимоги задоволено: поновлено ОСОБА_1 на посаді директора центру дозвілля відділу культури та туризму виконавчого комітету Вараської міської ради; стягнуто з відділу культури та туризму виконавчого комітету Вараської міської ради на користь ОСОБА_1 заробіток за час вимушеного прогулу в сумі 17 875,98 грн (із утриманням з цієї суми загальнообов`язкових платежів (податків) відповідно до закону); вирішено питання про розподіл судових витрат.Рішення суду в частині поновлення на роботі та стягнення заробітної плати в сумі платежу за один місяць - 7 606,80 грн, допущено до негайного виконання.
Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що 24 листопада 2017 року позивач перебував у відрядженні в місті Львові, яке було погоджено з відповідачем, що підтверджується табелем обліку робочого часу позивача, планом роботи на листопад 2017 року, службовою запискою позивача з проханням надати відрядження, листом-запрошенням ВГО «Європейська фестивальна-концертна молодіжна ліга», а тому відсутні підстави для його звільнення згідно пункту 4 статті 40 КЗпП України. Разом із цим, з урахуванням незаконності звільнення позивача, суд також вважав за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача заробіток за час його вимушеного прогулу.
Постановою Апеляційного суду Рівненської області від 24 травня 2018 року апеляційну скаргу  відділу культури та туризму виконавчого комітету Вараської міської ради задоволено частково: рішення Кузнецовського міського суду Рівненської області від 28 лютого 2018 року скасовано та ухвалено нове, яким відмовлено у задоволенні позову.
Рішення суду апеляційної інстанції мотивовано тим, що роботодавець не надав згоду на відрядження позивача, що передбачено пунктами 12, 13 трудового контракту позивача, та відповідно і не видавав наказу про його відрядження. Крім того, рішення первинної профспілкової організації про ненадання згоди на звільнення позивача необґрунтоване, а тому суд, враховуючи частину сьому статті 43 КЗпП України, вважав законним звільнення позивача без такої згоди. При цьому, суд також зазначив, що невиконання відповідачем статті 33 Закону України  «Про статус депутатів місцевих рад», а саме, неповідомлення відповідачем за п`ятнадцять днів до звільнення позивача Вараської міської ради, депутатом якої є позивач, може трактуватися як порушення відповідачем даного закону, однак не є порушенням трудового законодавства та не може мати наслідком визнання звільнення позивача незаконним. Оскільки звільнення позивача є законним, тому відсутні правові підстави для стягнення на його користь суми заробітної плати за час вимушеного прогулу.
Короткий зміст вимог касаційної скарги
У червні 2018 року ОСОБА_1 , не погодившись з постановою Апеляційного суду Рівненськоїї області від 24 травня 2018 року, надіслав засобами поштового зв`язку  до Верховного Суду касаційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом апеляційної інстанції норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просив скасувати дане рішення та залишити в силі рішення Кузнецовського міського суду Рівненської області         від 28 лютого 2018 року.
Рух справи в суді касаційної інстанції
Ухвалою Верховного Суду від 12 липня 2018 року відкрито касаційне провадження у вказаній справі та витребувано її матеріали з суду першої інстанції.
Указана справа надійшла до Верховного Суду.
Аргументи учасників справи
Доводи особи, яка подала касаційну скаргу
Касаційна скарга мотивована тим, щопозивача звільнено у зв`язку із відсутністю на роботі 24 листопада 2017 року (прогул) незаконно, оскільки 24 листопада              2017 року він виконував розпорядження керівництва та перебував у службовому відрядженні у місті Львові, а саме, забезпечував участь народного аматорського ансамблю бандуристів «Берегиня» та солістів у Міжнародному фестивалі-конкурсі культури та мистецтв «Зірковий парад 2017», що підтверджується табелем обліку робочого часу, де зазначено про його перебування у відрядженні 24 листопада 2017 року. Крім цього, вказує, що при звільненні відповідачем не було отримано згоди виборного органу первинної профспілкової організації, а також відповідачем порушено і вимоги частини третьої статті 33 Закону України«Про статус депутатів місцевих рад» , оскільки за п`ятнадцять днів до звільнення позивача, відповідачем не попереджено про це Вараську міську раду, депутатом якої він є. 
Позиції інших учасників 
У серпні 2018 року представник відповідача - ОСОБА_4 , надіслала засобами поштового зв`язку відзив на касаційну скаргу ОСОБА_1 , в якому вказувала на її необґрунтованість, оскільки звільнення позивача відбулося з дотриманням умов контракту та згідно КЗпП України, а тому відсутні правові та фактичні підстави для задоволення касаційної скарги та скасування законного рішення Апеляційного суду Рівненської області від 24 травня 2018 року.
Фактичні обставини, встановлені судом 
Установлено, що 18 серпня 2016 року між відділом культури виконавчого комітету Вараської (Кузнецовської) міської ради та ОСОБА_1 укладено контракт, за яким останній призначений директором Центру дозвілля відділу культури виконкому Вараської (Кузнецовської) міської ради, зі строком дії                             з 23 серпня 2016 року по 22 серпня 2021 року.
Відповідно до плану роботи Центру дозвілля відділу культури та туризму на листопад 2017 року, затвердженого профорганізатором Центру дозвілля та начальником відділу культури та туризму Вараської міської ради, ОСОБА_1 був відповідальним виконавцем за участь у Міжнародному фестивалі-конкурсі «Зірковий парад 2017» .
Відповідно до листа-запрошення голови правління ВГО «Європейська фестивально-концертна молодіжна ліга», адресованого на ім`я начальника відділу культури та туризму Вараської (Кузнецовської) міської ради ОСОБА_2 , зазначено про запрошення народного аматорського ансамблю бандуристів «Берегиня» та солістів ОСОБА_5 та ОСОБА_6 на міжнародний фестиваль-конкурс культури та мистецтв « Зірковий Парад 2017 », який проходитиме                                       з 24 по 26 листопада 2017 року у м. Львові. На копії запрошення міститься вхідний номер 157 від 06 листопада 2017 року та віза «ОСОБА_1. До виконання. Підпис».
16 листопада 2017 року позивач звернувся із службовою запискою                                       до в. о. начальника відділу культури та туризму Вараської (Кузнецовської) міської ради з проханням відрядити його у службове відрядження до м. Львова у період з          23 листопада 2017 року по 27 листопада 2017 року, з метою забезпечення участі народного аматорського ансамблю бандуристів «Берегиня» та солістів у фестивалі-конкурсі «Зірковий парад 2017».
24 листопада 2017 року ОСОБА_1 був відсутній на роботі, оскільки знаходився у м. Львові, де проходив міжнародний фестиваль-конкурс культури та мистецтв «Зірковий Парад 2017», в якому приймали участь народний аматорський ансамбль бандуристів «Берегиня» та солісти ОСОБА_5 та ОСОБА_6 Даний факт позивачем не заперечувався.
Відповідно до акта, складеного о 14-00 год 24 листопада 2017 року,  начальником відділу культури та туризму Вараської (Кузнецовської) міської ради ОСОБА_2, заступником міського голови міста Вараша ОСОБА_10, депутатом Вараської міської ради ОСОБА_11, головними спеціалістами відділу культури та туризму Вараської (Кузнецовської) міської ради ОСОБА_8 та ОСОБА_9, спеціалістом першої категорії відділу культури та туризму Вараської (Кузнецовської) міської ради ОСОБА_7 зазначено, що директор Центру дозвілля відділу культури та туризму відділу культури та туризму Вараської (Кузнецовської) міської ради ОСОБА_1 був відсутній на робочому місці з 08-00 год до 16-00 год.
Згідно наданих письмових пояснень ОСОБА_1 , 24 листопада 2017 року він перебував у службовому відрядженні у місті Львів, а саме, забезпечував участь народного аматорського ансамблю бандуристів та солістів у міжнародному фестивалі-конкурсі культури та мистецтв «Зірковий парад 2017».
Відповідно до протоколу від 01 грудня 2017 року № 1 засідання комісії з проведення службового розслідування по факту відсутності позивача на роботі  24 листопада 2017 року, з урахуванням наданих ним пояснень, встановлено відсутність ОСОБА_1 на роботі 24 листопада 2017 року без поважних причин та рекомендовано начальнику відділу культури та туризму Вараської міської ради накласти на ОСОБА_1 дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення відповідно до пункту 4 статті 40 КЗпП України.
Наказом відділу культури та туризму від 21 грудня 2017 року № 142-к, з 21 грудня 2017 року припинено дію контракту з директором центру дозвілля відділу культури та туризму відділу культури та туризму Вараської (Кузнецовської) міської ради від 18 серпня 2016 року, укладеного з ОСОБА_1 , згідно пункту 25 «з ініціативи органу управління до закінчення строку дії цього контракту у випадках, передбачених статтями 40 і 41 Кодексу законів про працю України та цим контрактом», та звільнено ОСОБА_1 з 21 грудня 2017 року з посади директора центру дозвілля відділу культури та туризму відділу культури та туризму Вараської (Кузнецовської) міської ради за прогул без поважних причин, згідно пункту 4 статті 40 КЗпП України.
Мотивувальна частина
Позиція Верховного Суду
Згідно з пунктом 2 Прикінцевих і перехідних положень Закону України від 15 січня 2020 року № 460-IX«Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом. 
Частиною третьою статті 401 ЦПК України передбачено, що суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судових рішень.
Згідно із частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
Частиною першою статті 400 ЦПК України передбачено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
Перевіривши доводи касаційної скарги та матеріали справи, Верховний Суд дійшов висновку про залишення касаційної скарги без задоволення. 
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права
Відповідно до пункту 4 частини першої статі 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий договір до закінчення строку його чинності, можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадку прогулу (в тому числі відсутності на роботі більше трьох годин протягом робочого дня) без поважних причин. 
Прогулом є відсутність працівника на роботі більше трьох годин без поважних причин, а тому при встановленні законності звільнення працівника на підставі даної норми КЗпП України, суд має встановити дійсну відсутність працівника на роботі понад три години протягом робочого дня, причини відсутності та їх поважність.
Підпунктом 13 пункту 6 трудового контракту від 18 серпня 2016 року передбачено, що керівник закладу (позивач) зобов`язаний погоджувати з органом управління свої відпустки, закордонні відрядження та відрядження в межах України.Орган управління погоджує керівникові відпустку, закордонні відрядження та відрядження в межах України (підпункт 2 пункту 12 контракту).
Таким чином, контрактом, укладеним між сторонами, передбачено, що відрядження позивача має бути погоджено органом управління, тобто відповідачем.
Пунктом 1 розділу 2 Інструкції «Про службові відрядження в межах України та за кордон», затвердженої наказом Міністерства фінансів України від 13 березня  1998 року № 59, встановлено, що направлення працівника підприємства у відрядження здійснюється керівником цього підприємства або його заступником (направлення у відрядження державного службовця здійснюється керівником державної служби) і оформляється наказом (розпорядженням) із зазначенням: пункту призначення, найменування підприємства, куди відряджений працівник строку й мети відрядження.
Таким чином, діючим законодавством врегульований порядок відрядження працівника, відповідно до якого рішення з приводу даного питання приймається керівником у письмовій формі.
При розгляді справи жодна із сторін не заперечувала відсутності наказу про відрядження позивача до міста Львова у відповідний період його відсутності на роботі (24 листопада 2017 року), що свідчить про відсутність позивача на роботі у цей день без поважних причин, та є грубим порушенням трудової дисципліни і умов його контракту та в розумінні пункту 4 частини першої статті 40 КЗпП України вважається прогулом.
Посилання позивача на табель обліку робочого часу як доказ підтвердження перебування у відрядженні в даному випадку є необґрунтованими, оскільки спеціальними нормами закону та умовами контракту чітко передбачено необхідність отримання згоди роботодавця на відрядження працівника, шляхом видачі відповідного наказу (розпорядження) та ознайомлення із ним працівника. При цьому, наявність в табелі обліку робочого часу відмітки про відрядження працівника не є документом, яким належним чином підтверджується факт відрядження (в тому числі і згоди роботодавця на відрядження), оскільки в ньому лише фіксується облік робочого часу відповідним працівником (уповноваженим вести даний табель), який, серед іншого, і несе відповідальність за правильність його ведення.
Статтею 148 КЗпП України передбачено, що дисциплінарне стягнення застосовується власником або уповноваженим ним органом безпосередньо за виявленням проступку, але не пізніше одного місяця з дня його виявлення, не рахуючи часу звільнення працівника від роботи у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю або перебування його у відпустці. Дисциплінарне стягнення не може бути накладене пізніше шести місяців з дня вчинення проступку.
Відповідно до статті 149 КЗпП України до застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення. За кожне порушення трудової дисципліни може бути застосовано лише одне дисциплінарне стягнення. При обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу працівника. Стягнення оголошується в наказі (розпорядженні) і повідомляється працівникові під розписку.
При вирішенні питання про притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності, відповідачем дотриманні вимоги статей 147-149 КЗпП України, оскільки зафіксовано факт відсутності позивача на роботі більше трьох годин                  24 листопада 2017 року, отримано від позивача письмові пояснення щодо поважності причин його відсутності, проведено службову перевірку та визнано причини відсутності позивача на роботі неповажними, а його відсутність - прогулом. При цьому, до позивача застосоване дисциплінарне стягнення у визначений законом місячний строку після виявлення проступку. 
З огляду на зазначене, ураховуючи фактичні обставини справи, колегія суддів приходить до висновку, що звільнення ОСОБА_1 проведено у відповідності до вимог закону, тому відсутні правові та фактичні підстави для його поновлення на роботі.
Доводи касаційної скарги про звільнення позивача без згоди первинної профспілкової організації були предметом дослідження в суді апеляційної інстанції.
Згідно із частиною сьомою статті 43 КЗпП Українирішення виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника) про відмову в наданні згоди на розірвання трудового договору повинне бути обґрунтованим. У разі якщо в рішенні немає обґрунтування відмови в наданні згоди на розірвання трудового договору, власник або уповноважений ним орган має право звільнити працівника без згоди виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника). Аналогічна норма також зазначена у частині шостій статті 39 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності».
Апеляційний суд дійшов обгрунтованого висновку про те, що рішення профспілкового органу про відмову в наданні згоди на розірвання трудового договору повинно бути достатньо аргументованим та містити посилання на правове обґрунтування незаконності звільнення працівника або посилання на неврахування роботодавцем фактичних обставин, за яких розірвання трудового договору з працівником є порушенням його законних прав.
Також колегія суддів критично оцінює доводи касаційної скарги щодо порушення відповідачем вимог статті 33 Закону України  «Про статус депутатів місцевих рад», оскільки такі доводи теж були предметом дослідження апеляційного суду. 
Доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку, що оскаржуване судове рішення постановлено без додержання норм матеріального і процесуального права та зводяться до переоцінки доказів у справі, що, відповідно до положень статті 400 ЦПК України, знаходиться поза межами повноважень Верховного Суду.
Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суді, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування , що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00 § 23, ЄСПЛ від 18 липня 2006 року). Оскаржуване судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
Відповідно до частини третьої статті 400 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.
Судом апеляційної інстанції повно встановлено обставини справи на підставі належної оцінки наявних у справі доказів, визначено норми права, які підлягали застосуванню.
У зв`язку з наведеним, колегія суддів вважає, що касаційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржене судове рішення - без змін.
Щодо судових витрат
Частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України передбачено, що якщо суд касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Оскільки касаційну скаргу залишено без задоволення, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у судах першої та апеляційної інстанцій, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції, немає.
Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Касаційного цивільного суду,
ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу ОСОБА_1  залишити без задоволення.
Постанову Апеляційного суду Рівненської області від 24 травня 2018 року залишити без змін.
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає. 
Судді:	В. М. Ігнатенко   В. С. Жданова   	
 	В. О. Кузнєцов