П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

___________________________________________________________________________________

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И

26 травня 2020 р.	м.Одеса	Справа № 420/559/20	

 	Головуючий в 1 інстанції: Юхтенко Л.Р.                                                           Дата і місце ухвалення: 25.02.2020р., м. Одеса                                                        Дата виготовлення повного тексту: 28.02.2020р.                                                                       	
Колегія суддів П`ятого апеляційного адміністративного суду 
у складі:
головуючого  –    Ступакової І.Г.
суддів             –    Бітова А.І.
–          Лук`янчук О.В.

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Одесі адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 25 лютого 2020 року по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И Л А :

В січні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до Одеського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до військової частини НОМЕР_1 , в якому просив суд:
- визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо невиплати ОСОБА_1 індексації  грошового забезпечення за період з 15.04.2016р. по 13.02.2019р.; 
- стягнути з відповідача індексацію грошового забезпечення за період з 15.04.2016р. по 13.02.2019р. в сумі 119581,34 грн.; 
- визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за 2019 рік;
- стягнути з військової частини НОМЕР_1 зазначену грошову компенсацію в сумі 5419, 51 грн.; 
- визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо не проведення остаточного розрахунку при звільненні з військової служби та виключені зі списків особового складу військової частини; 
- зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити на користь позивача середній розмір грошового забезпечення за час затримки розрахунку при звільненні з військової служби та виключенні із списків особового складу військової частини за період з 14 лютого 2019 року по день фактичного розрахунку 328,73 грн. за календарний день;
- зобов`язати військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 компенсацію втрати частини доходів,у  зв`язку з порушенням строків їх виплати.
Позов обґрунтовував тим, що при звільненні з військової служби ОСОБА_1 військовою частиною НОМЕР_1 не нараховано та не виплачено індексації грошового забезпечення за період з 15.04.2016р. по 13.02.2019р., а також не виплачено належну позивачу компенсацію за невикористану додаткову відпустку учаснику бойових дій за 2019 рік. На звернення в листопаді 2019 року з цього приводу до військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_1 отримав незаконну відмову з проведенні відповідних виплат. Загальна сума індексації грошового забезпечення, яка не була виплачена позивачу військовою частиною НОМЕР_1 за період з 15.04.2016р. по 28.02.2018р. складає 75597,99 грн., а за період з 01.03.2018р. по 13.02.2019р.  – 43983,35 грн. За період проходження військової служби ОСОБА_2 не було використано  право на отримання додаткової відпустки учасникам бойових дій та не було отриманої компенсації при виключенні зі списків особового складу військової частини НОМЕР_1 , розмір якої становить 5419,51 грн. Також, позивач посилався на те, що за період з 15.04.2016р. по 13.02.2019р. він має право на отримання компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати, а саме: компенсацію за несвоєчасну виплату індексації грошового забезпечення, компенсацію за несвоєчасну виплату грошової компенсації за невикористані дні додаткової відпустки учасникам бойових дій. 
Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 25 лютого 2020 року позов задоволено частково.
Визнано протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо невиплати ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за період з 15.04.2016р. по 31.12.2018р.
Зобов`язано військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 15.04.2016р. по 31.12.2018р.
Визнано протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за 2019 рік.
Зобов`язано військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за 2019 рік.
В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
Не погоджуючись з вказаним рішенням в частині висновків суду щодо нарахування  та виплати індексації грошового забезпечення ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення від 25.02.2020р. в частині щодо визнання протиправною бездіяльності військової частини НОМЕР_1 щодо невиплати ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за період з 15.04.2016р. по 31.12.2018р. та зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити позивачу  індексації грошового забезпечення за вказаний період. В цій частині апелянт просить прийняти нове рішення, яким: 
- визнати протиправними дії військової частини НОМЕР_1 щодо виплати не в повному обсязі індексації  грошового забезпечення ОСОБА_1 за період з 15.04.2016р. по 13.02.2019р. включно; 
- стягнути з військової частини НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 15.04.2016р. по 13.02.2019р. включно в сумі 119581,34 грн. з урахуванням відрахувань.
В своїй скарзі апелянт зазначає, що при вирішенні спору судом першої інстанції не враховано, що нарахована відповідачем в січні 2019 року та в березні 2019 року сума індексації грошового забезпечення  є такою, що не відповідає вимогам Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №1078 від 17 липня 2003 року. У період з січня 2019 року по день звільнення з військової служби  військова частина НОМЕР_1 мала виплачувати ОСОБА_1  3850,85 грн. в місяць. 
Також, апелянт посилається на те, що суд першої інстанції дійшов необґрунтованого висновку про те, що питання нарахування та виплати індексації грошового забезпечення відноситься до дискреційних повноважень військової частини НОМЕР_1 . Судом першої інстанції не надано належної правової оцінки доводам позивача, що при нарахуванні, на виконання судового рішення, індексації грошового забезпечення військова частина застосовує вказівки Департаменту фінансів Міністерства оборони України, а не вимоги постанови Кабінету Міністрів України №1078 від 17 липня 2003 року, що зумовлює необхідність повторного звернення до суду за захистом своїх прав. Спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, що виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання чи неналежного виконання рішення не виникла б необхідність повторного звернення до суду. 
На підставі ч.1 ст.308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає правильність висновків суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги ОСОБА_1 .
Розглянувши матеріали справи, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.
Судом першої інстанції встановлено та матеріалами справи підтверджено, що на підставі наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 15.04.2016р. №80 старший солдат ОСОБА_1 зарахований до списків військової частини НОМЕР_1 на посаду старшого сапера відділення керованого мінування групи інженерних загороджень  інженерного загону. 
Наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по особовому складу) №8-РС від 13.02.2019р. молодшого сержанта ОСОБА_1 , командира відділення механізованих мостів групи інженерного забезпечення інженерного загону військової частини НОМЕР_1 , звільнено з військової служби у запас за підпунктом «а» пункту 2 частини 5 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу».
Наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) №35 від 13.02.2019р. позивача  виключено зі списків особового складу частини та усіх видів забезпечення.  
При звільненні з військової служби позивачу, серед іншого, не виплачена індексація грошового забезпечення за весь період проходження ним військової служби.
28.11.2019р. ОСОБА_1 звернувся до командира військової частини НОМЕР_1 із заявою, в якій, серед іншого, просив нарахувати та виплатити на його користь індексацію грошового забезпечення за період з 15.04.2016р. по 28.02.2018р. в сумі 75467,34 грн., а також провести перерахунок та доплату  індексації грошового забезпечення (враховуючи фіксовану суму індексації за березень 2018 року) за період з 01.03.2018р. по 13.02.2019р. 
За результатами розгляду поданої позивачем заяви військова частина НОМЕР_1 листом від 09.01.2020р. №430/31 повідомила про відсутність підстав для нарахування та виплати на користь ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення. Відповідачем зазначено, що виплата індексації залежить від обсягу фінансування на відповідний рік. За інформацією, наданою представниками Департаменту фінансів Міноборони, у межах наявного фінансового ресурсу можливості виплатити індексацію грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України за відповідний період у Міністерства оборони України не було. 
Не погоджуючись з правомірністю бездіяльності військової частини НОМЕР_1 щодо здійснення нарахування та виплати у встановленому чинним законодавством розмірі індексації грошового забезпечення за час проходження військової служби у Збройних Силах України за період з 15.04.2016р. по 13.02.2019р. ОСОБА_1 звернулася з даним позовом до суду. 
Суд першої інстанції, задовольняючи частково позов ОСОБА_1 в частині вимог щодо нарахування та виплати індексації грошового забезпечення, виходив з того, що індексація є складовою заробітної плати та, у разі несвоєчасної виплати сум індексації грошових доходів громадян, провадиться їх компенсація відповідно до законодавства. Відсутність бюджетного фінансування індексації, на що посилається відповідач у листі від 09.01.2020р., за висновками суду першої інстанції, на обов`язок відповідача її нараховувати та виплачувати не впливає.
У зв`язку з цим, суд першої інстанції визнав обґрунтованими доводи позивача про визнання протиправною бездіяльності військової частини НОМЕР_1 щодо невиплати ОСОБА_1 індексації  грошового забезпечення за період з 15.04.2016р. по 31.12.2018р. В той же час, суд першої інстанції не знайшов підстав для задоволення вимог позову в частині щодо невиплати позивачу  індексації грошового забезпечення за період з 01.01.2019р. по дату звільнення, оскільки встановив, що за вказаний період індексація грошового забезпечення позивачу відповідачем нараховувалася та виплачувалася.
Також, судом першої інстанції враховано, що проведення індексації грошового забезпечення є обов`язком роботодавця, а тому належним способом відновлення порушених прав позивача є зобов`язання відповідача здійснити нарахування та виплату ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 15.04.2016р. по 31.12.2018р.
Колегія суддів суду апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції в цій частині виходячи з наступного.
Згідно ч.1 ст.2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25.03.1992 року №2232-XII, військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності.
Відповідно до ст.1 та ст.2 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 року №2011-ХІІ (далі Закон №2011-ХІІ) військовослужбовці користуються усіма правами і свободами людини та громадянина, гарантіями цих прав і свобод, закріпленими в Конституції України та законах України, з урахуванням особливостей, встановлених цим та іншими законами.
У зв`язку з особливим характером військової служби, яка пов`язана із захистом Вітчизни, військовослужбовцям надаються визначені законом пільги, гарантії та компенсації.
Частинами другою - третьою статті 9 Закону №2011-ХІІ визначено, що до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення. Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця. Грошове забезпечення підлягає індексації відповідно до закону.
Правові, економічні та організаційні основи підтримання купівельної спроможності населення України в умовах зростання цін з метою дотримання встановлених Конституцією України гарантій щодо забезпечення достатнього життєвого рівня населення України визначає Закон України «Про індексацію грошових доходів населення» від 03.07.1991 року №1282-ХІІ ( далі - Закон № 1282-ХІІ).
Статтею 1 Закону №1282-ХІІ визначено, що індексація грошових доходів населення - встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг.
Згідно ст.2 Закону №1282-ХІІ, індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру, зокрема, оплата праці (грошове забезпечення). Індексації підлягають грошові доходи населення у межах прожиткового мінімуму, встановленого для відповідних соціальних і демографічних груп населення.
Індексація грошових доходів населення проводиться в разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який установлюється в розмірі 103 відсотка (ст.4 Закону №1282-ХІІ ).
Відповідно до ст.6 Закону №1282-ХІІ у разі виникнення обставин, передбачених статтею 4 цього Закону грошові доходи населення визначаються як результат добутку розміру доходу, що підлягає індексації в межах прожиткового мінімуму для відповідних соціальних і демографічних груп населення, та величини індексу споживчих цін. Порядок проведення індексації грошових доходів населення визначається Кабінетом Міністрів України.
Згідно ст. 18 Закону України «Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії», індексацію доходів населення, яка встановлюється для підтримання достатнього життєвого рівня громадян та купівельної спроможності їх грошових доходів в умовах зростання цін, віднесено до державних соціальних гарантій, що, згідно зі ст.19 цього Закону, є обов`язковими для всіх підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності.
Порядок проведення індексації грошових доходів населення визначено постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 року №1078 .
Пунктом 4 вказаного Порядку встановлено, що індексації підлягають грошові доходи населення у межах прожиткового мінімуму, встановленого для відповідних соціальних і демографічних груп населення. Індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані в гривнях на території України, які не мають разового характеру, зокрема, грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу, посадових осіб митної служби.
Відповідно до абзацу 8 пункту 4 Порядку у разі несвоєчасної виплати сум індексації грошових доходів громадян провадиться їх компенсація відповідно до законодавства.
Таким чином, індексація грошового забезпечення є однією з основних державних гарантій щодо оплати праці. За вимогами вказаних нормативно - правових актів проведення індексації у зв`язку зі зростанням споживчих цін (інфляцією) є обов`язковою для всіх юридичних осіб роботодавців, незалежно від форми власності та виду юридичної особи.
Аналогічну правову позицію у подібних правовідносинах висловлено Верховним Судом у постанові від 12.12.2018р. по справі №825/874/17 (адміністративне провадження №К/9901/17256/18).
Учасниками справи не заперечується, що в період з 15.04.2016р. по 31.12.2018р. індексація грошового забезпечення ОСОБА_1 не нараховувалася та не виплачувалася.
На підставі викладеного, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що право позивача на нарахування та виплату індексації грошового забезпечення за вказаний період є порушеним та має бути відновленим.
Що ж до вимог щодо нарахування та  виплати позивачу  індексації грошового забезпечення за період з 01.01.2019р. по 13.02.2019р., то, як вбачається з наявної в матеріалах справи довідки військової частини НОМЕР_1 від 09.01.2020 року №9 про додаткові види грошового забезпечення, за вказаний період позивачу нараховано та виплачено індексацію грошового забезпечення (січень 2019 року – 138,31 грн., лютий 2019 року – 138,31 грн., березень 2019 року – 134,47 грн.). 
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить стягнути з військової частини НОМЕР_1 на його користь індексацію грошового забезпечення за період з 15.04.2016р. по 13.02.2019р. включно в розмірі 119581,34 грн. з урахуванням відрахувань. Апелянт, з посиланням на наявність спорів у інших судових справах, предметом яких є неправильне нарахування військовою частиною розміру індексації грошового забезпечення,  зазначає, що ефективним способом поновлення порушених його прав, що не призведе до необхідності повторного звернення до суду за їх захистом, буде прийняття судового рішення про стягнення сум індексації, розрахунок сум яких здійснено у відповідності до вимог Порядку №1078. 
Колегія суддів не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги позивача в цій частині, оскільки в даному випадку розрахунок індексації грошового забезпечення є компетенцією відповідача як органу, в якому позивач проходив службу, і який виплачував йому грошове забезпечення. Саме на відповідача за наявності законних підстав покладається обов`язок нарахувати та виплатити позивачу індексацію грошового забезпечення.
Визначення розміру індексації грошового забезпечення, який підлягає виплаті на користь ОСОБА_1 , належить до компетенції відповідача і суд не має повноважень визначати складові елементи нарахування індексації та здійснювати її розрахунок до моменту його проведення відповідачем. Суд наділений лише повноваженнями перевірити правильність такого розрахунку у контексті застосування нормативно-правових приписів, що регулюють спірні правовідносини.
Зміст компетенції органу виконавчої влади складають його повноваження - певні права та обов`язки органу діяти, вирішуючи коло справ, визначених цією компетенцією. В одних випадках це зміст прав та обов`язків (право діяти чи утримуватися від певних дій). В інших випадках органу виконавчої влади надається свобода діяти на свій розсуд, тобто оцінюючи ситуацію, вибирати один із кількох варіантів дій (або утримуватися від дій) чи один з варіантів можливих рішень.
Крім того, колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що обов`язковою умовою надання правового захисту судом є наявність відповідного порушення суб`єктом владних повноважень прав, свобод або інтересів особи на момент її звернення до суду. Порушення має бути реальним, стосуватися (зачіпати) зазвичай індивідуально виражені права чи інтереси особи, яка стверджує про їх порушення.
Оскільки на даний час нарахування та виплати на користь позивача індексації грошового забезпечення не здійснювалося, базовий місяць військовою частиною для її проведення не визначався, тому, на думку колегії суддів, наразі відсутні порушені права позивача щодо правильного нарахування на його користь відповідачем індексації грошового забезпечення, які підлягають захисту в судовому порядку.
Більше того, стягненню підлягають лише ті суми, які були нараховані, але не виплачені.
У даній справі таке нарахування відповідачем за період з 15.04.2016р. по 31.12.2018р. ще здійснено не було, а визначення правильності нарахування індексації за період з 01.01.2019р. залежить від нарахування індексації за попередній період. 
А відтак, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про часткове задоволення позову ОСОБА_1 щодо захисту його права на отримання індексації грошового забезпечення. 
Доводи апеляційної скарги позивача висновків суду не спростовують, а тому підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду першої інстанції від 25 лютого 2020 року колегія суддів не вбачає. 
Оскільки судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи та постановлено судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому, відповідно до ст.316 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін. 
Враховуючи, що дана справа правомірно віднесена судом першої інстанції до категорії незначної складності та розглядалась за правилами спрощеного провадження, рішення суду першої інстанції та постанова суду апеляційної інстанції, відповідно до ч.5 ст.328 КАС України, в касаційному порядку оскарженню не підлягають. 
Керуючись ст.ст. 308, 311, п.1 ч.1 ст.315, ст.ст. 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, колегія суддів, -
П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, рішення Одеського окружного адміністративного суду від 25 лютого 2020 року залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.
                                                                  Повний текст судового рішення виготовлений 26 травня 2020 року.

Головуючий:                                                                                                                     І.Г. Ступакова

Судді:                                                                                                                                А.І. Бітов

                                                                                                                                       О.В. Лук`янчук