ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 березня 2020 року

м. Харків

Справа № 629/4277/16-ц 
Провадження № 22-ц/818/1559/20
Категорія: договірні

Харківський апеляційний суд у складі:

судді-доповідача: Кіся П.В.,
суддів: Хорошевського О.М., Яцини В.Б.

розглянувши в порядку письмового провадження в приміщенні суду в місті Харкові апеляційну скаргу акціонерного товариства комерційний банк «ПРИВАТБАНК»
на рішення Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 18 грудня 2019 року у складі судді Смірнової Н.А.,
у цивільній справі № 629/4277/16-ц за позовом акціонерного товариства комерційний банк «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1 
про стягнення заборгованості за кредитним договором,-
встановив:

02.1.2016 року року ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» звернулось до суду з позовом, який в подальшому уточнило та просило стягнути з ОСОБА_1 заборгованість у розмірі 145 889,45 грн. за кредитним договором № НАС0GК01270079 від 21.12.2006 року.

В обґрунтування позовних вимог ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» зазначало, що 21.12.2006 року між ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № HAC0GK01270079, відповідно до умов якого останній отримав кредит у розмірі 47700 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 16,08% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом терміном до 20.12.2026 року. 
Відповідач належним чином не виконував взяті на себе зобов`язання за Договором, в результаті чого станом на 22.08.2016 року загальна заборгованість позичальника становить 339 322,90 грн., яка складається з заборгованості за кредитом – 41 934,71 грн., заборгованості по відсоткам за користування кредитом - 97292,78 грн., заборгованості по комісії за користування кредитом - 6957,40 грн., пені за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором - 193138,01 грн. 
Законодавством не передбачено вимагати від боржника повернення лише повної суми заборгованості, тому кредитодавець на свій розсуд може вимагати від боржника будь-яку частину суму заборгованості за кредитом, а саме суму 146 184,89 грн., яка складається з заборгованості за кредитом – 41 934,71 грн., заборгованості по процентам за користування кредитом – 97 292,78 грн., заборгованості по комісії за користування кредитом – 6 957,40 гривень. 

Заочним рішенням Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 02 лютого 2017 року позовні вимоги позивача були задоволені в повному обсязі. 
Суд вирішив стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором у розмірі 146 184 грн. 89 коп. та вирішено питання про розподіл судових витрат.

06 березня 2017 року відповідач подав суду заяву про перегляд заочного рішення, яка ухвалою Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 21.08.2017 року була задоволена, а заочне рішення Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 02.02.2017 року скасоване та справа призначена до розгляду.

Рішенням Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 18 грудня 2019 року у задоволені позовних вимог АТ КБ «ПРИВАТБАНК» було відмовлено.

АТ КБ «ПРИВАТБАНК»подало апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі, з тих підстав, що судове рішення є незаконним, необґрунтованим, та прийнято з порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

В обґрунтування апеляційної скарги АТ КБ «ПРИВАТБАНК»зазначає, що рішенням Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 02.06.2014 року по справі № 2025/2-472/11 звернено стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № HAC0GK01270079 від 21.12.2006 року, укладеним із ОСОБА_1 . Таким чином, строк позовної давності розпочався 03.06.2014 року та спливає 03.06.2017 року, позивач звернувся до суду 01.03.2017 року, тобто в межах строку позовної давності, на що суд першої інстанції не звернув уваги та прийшов до помилкового висновку про пропуск позивачем позовної давності 
 
Крім того, скаржник зазначає, що судом першої інстанції було невірно витлумачено та застосовано положення ч. 2 ст. 1050 ЦК України оскільки рішення Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 02.06.2014 року стосується не достроково стягнення заборгованості, а звернення стягнення на предмет іпотеки, а також звернено стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення заборгованості нарахованої станом на 04.02.2011 року, рішення ухвалено 02.06.2014 року, там чином позивач має право на стягнення заборгованості по тілу кредиту в розмірі 41934,71 грн. та по відсоткам за період з 05.04.2011 року по 02.06.2014 року в розмірі 37 314,47 грн. (62327,28- 25012,81)

ОСОБА_1 відзив на апеляційну скаргу не подав.

Суд апеляційної інстанції, відповідно до ст. ст. 7, 19, 274, 368, 369 ЦПК України, зважуючи на відсутність обґрунтованих клопотань про наявність підстав для зміни встановленого ухвалою суду порядку апеляційного перегляду справи, розглядає справу за апеляційною скаргою в порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи.

Дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи сторін, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставин справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.

У відповідності до статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Приймаючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції прийшов до висновку, що пред`явивши вимогу про повне дострокове погашення заборгованості за кредитом, сплату відсотків за користування кредитом та пені, кредитор відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України змінив строк виконання основного зобов`язання, а тому перебіг позовної давності за вимогами банку про негайне повернення кредиту та платежів за ним почався з наступного дня після одержання такої вимоги та за таких обставин позивач, звертаючись з позовом за цією справою пропустив строк позовної давності.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на таке.

Відповідно до ст. 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договорів та визначенні умов з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, вимог розумності та справедливості .
Відповідно до ч.1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

За змістом ст.ст. 525, 526 ЦК України зобов`язання мають виконуватися належним чином згідно з умовами договору та у встановлений строк. Одностороння відмова від виконання зобов`язання не допускається.

Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу (ст. 1050 ЦК).

За частиною першою статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

За змістом частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Право кредитора нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється у разі пред`явлення до позичальника вимог згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України.

З матеріалів справи вбачається, що 21.12.2006 року між АТ КБ «ПРИВАТБАНК», який є правонаступником ЗАТ КБ «ПРИВАТБАНК» та ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» та ОСОБА_1  був укладений кредитний договір № HACOGK01270079. 

Банк надав позичальнику кредитні ресурси в сумі 47700 гривень з терміном повного погашення заборгованості до 20 грудня 2026 року з оплатою по процентній ставці 16,8% процентів річних на суму залишку заборгованості за кредитом.

В забезпечення виконання зобов`язань ОСОБА_1 по кредитному договору між позивачем та відповідачем 21 грудня 2006 року був укладений договір іпотеки № HACOGK01270079, який посвідчено приватним нотаріусом Лозівського міського нотаріального округу Харківської області Степанчук Н.О. та зареєстровано в реєстрі за № 6002.

Згідно з умовами іпотечного договору ОСОБА_1 , який є іпотекодавцем, було передано позивачу, який є іпотекодержателем, в іпотеку чотирьохкімнатну квартиру, загальною площею 78,10 кв.м., житловою площею 50,00 кв.м., яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 . 

Заочним рішенням Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 02 червня 2014 року частково задоволено позов ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК».
Суд вирішив звернути стягнення в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором, що складається з: 40474,71 грн – заборгованості з кредитом; 22631,41 гривня 41 копійка – заборгованості по процентам за користування кредитом; 1537,10 гривень 10 копійок – заборгованості по комісії за користування кредитом; 11772,77 гривні 77 копійок – пені за несвоєчасне виконання зобов`язань за кредитним договором, на чотирьохкімнатну квартиру, що розташована за адресою: АДРЕСА_2 , шляхом продажу вказаного предмету іпотеки, на підставі «Договору іпотеки». 
Заочне рішення набрало законної сили.

Звернення з позовом про дострокове стягнення кредиту незалежно від способу такого стягнення змінює порядок, умови і строк дії кредитного договору. На час звернення з таким позовом вважається, що настав строк виконання договору в повному обсязі.

Наявність судового рішення про дострокове задоволення вимог кредитора щодо всієї суми заборгованості, яке боржник виконав (не виконав, чи виконав не в повному обсязі), не є підставою для нарахування процентів та пені за кредитним договором, який у цій частині змінений кредитором, що засвідчено у судовому рішенні, оскільки строк дії договору змінився.   У такому випадку кредитор має право на отримання гарантій належного виконання зобов`язання відповідно до частини другої статті 625 ЦК України, а не у вигляді стягнення процентів.

Таким чином, положення абзацу другого частини першої статті 1048 ЦК України, за яким проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики, не підлягають застосуванню, оскільки між сторонами немає домовленості про порядок повернення позики та нарахування процентів поза межами строку дії договору.

Отже, кредитодавець має право нараховувати передбачені договором проценти лише впродовж строку дії кредитного договору або до звернення кредитора до суду з вимогою про дострокове стягнення заборгованості, після спливу такого строку нарахування відсотків є безпідставним.

ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» змінив строк виконання основного зобов`язання, пред`явивши до позичальника вимогу про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що пред`явивши вимогу про повне дострокове погашення заборгованості за кредитом, АТ КБ «ПРИВАТБАНК» відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України змінив строк виконання основного зобов`язання, а тому перебіг позовної давності за вимогами банку про негайне повернення кредиту та платежів за ним почався з наступного дня після одержання такої вимоги.
Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України).
У частині другій статті 78 ЦПК України передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Згідно з частиною першою статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які в своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.
Звертаючись з позовом про стягнення заборгованості позивач не надав доказів, а матеріали справи таких не містять таких чи було реалізовано предмет іпотеки у рахунок погашення заборгованості у зв`язку з чим суд позбавлений можливості достовірно встановити суму заборгованості.

Відповідно до статті 256 ЦК України, позовна давність – це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Частиною 4 ст. 267 ЦК України передбачено, що сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що зі змісту заочного рішення Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 02.06.2014 року вбачається позивач звернувся до суду з позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки 16.10.2013 року у якому повністю визначився з сумою зобов`язань, яка виникла станом на 06.01.2011 року. Таким чином, позивачем пропущено строк позовної давності.

Доводи апеляційної скарги висновки суду першої інстанції не спростовують.
Оскільки рішення суду постановлено з дотриманням норм матеріального і процесуального права, то апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду залишенню без змін.
Так як, апеляційна скарга залишена без задоволення, то судові витрати, у відповідності до вимог ст. ст. 141, 382 ЦПК України та Закону України «Про судовий збір», між сторонами не розподіляються.
Керуючись ст.ст.367, 368, п.1 ч.1 ст.374, ст.ст.375, 381, 382-384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу акціонерного товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» залишити без задоволення.

Рішення Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 18 грудня 2019 року  залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття. 

Касаційна скарга може бути подана безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення лише за наявності підстав, передбачених ст. 389 ЦПК України.

Повне судове рішення складено 06 березня 2020 року

Головуючий:                         П.В. Кісь

Судді :                        О.М. Хорошевський

                       В.Б. Яцина