ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
24 березня 2020 року 
м. Київ
справа № 648/507/18
провадження № 51-10181км18
Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого                                       ОСОБА_1 ,
суддів                                                    ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,  
за участю:
секретаря судового засідання      ОСОБА_4 , 
прокурора                                          ОСОБА_5 ,
розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу захисника ОСОБА_6 на вирок Білозерського районного Херсонської області                      від 7 серпня 2018 року та ухвалу Херсонського апеляційного суду                              від 7 листопада 2018 року у кримінальному провадженні № 12018230080000211 за обвинуваченням 
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт. Нововоронцовки Херсонської області та жителя АДРЕСА_1 ,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 Кримінального кодексу України (далі – КК).
Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини
Вироком Білозерського районного Херсонської області від 7 серпня 2018 року затверджено угоду про примирення у кримінальному провадженні № 12018230080000211 укладену між потерпілим ОСОБА_8 та обвинуваченим ОСОБА_7 , згідно якої останнього визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК та засуджено до покарання у виді позбавлення волі на строк 2 роки.
На підставі ст. 71 КК за сукупністю вироків шляхом часткового складання цього покарання та покарання призначеного ОСОБА_7 за вироком цього ж суду від 19 серпня 2017 року останньому визначено остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 2 роки 1 місяць.
Вирішено питання щодо процесуальних витрат.
Як установив районний суд, ОСОБА_7 18 грудня 2017 року приблизно о 20:00 відчинивши вхідні двері проник до будинку ОСОБА_8 в с. Музиківці Білозерського району Херсонської області, звідки таємно викрав майно останнього на загальну суму 413.93 грн спричинивши йому майнової шкоди.
При перегляді вироку 7 листопада 2018 року Херсонський апеляційний суд залишив його без змін.
Вимоги касаційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала
У касаційній скарзі захисник просить скасувати судові рішення у зв`язку з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону і призначити новий розгляд у суді першої інстанції.
Захисник вказує, що всупереч вимогам ч. 6 ст. 474 Кримінального процесуального кодексу України (далі-КПК) при затвердженні угоди місцевий суд не переконався у добровільності її укладення, не з`ясував хто склав її текст та чи повністю сторони розуміють наслідки її укладення, які полягають у призначенні засудженому найсуворішого виду покарання, передбаченого санкцією ч. 2 ст. 185 КК. 
Стверджує, що при перегляді вироку суд апеляційної інстанції не перевірив належним чином доводів його апеляційної скарги про ці порушення та провів апеляційний розгляд у відсутності засудженого і потерпілого, які не були належним чином повідомлені про розгляд справи.
Позиції учасників у суді касаційної інстанції
Прокурор виступив проти задоволення касаційної скарги та просив залишити оскаржувані рішення без зміни.
Інші учасники були належним чином повідомлені про розгляд справи в суді касаційної інстанції і в судове засідання не прибули.
 
Мотиви суду
Заслухавши доповідь судді, позицію прокурора, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи, наведені у касаційній скарзі, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає до задоволення з огляду на таке.
Главою 35 КПК передбачено умови, за яких може бути укладено угоду про примирення або угоду про визнання винуватості, вимоги до змісту угоди, наслідки укладення та затвердження угоди, а також порядок судового провадження на підставі угоди.
За правилами ч. 4 ст. 469 КПК угода про примирення між потерпілим та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена у провадженні щодо кримінальних проступків, злочинів невеликої чи середньої тяжкості та у кримінальному провадженні у формі приватного обвинувачення.
Як убачається з матеріалів провадження, між потерпілим ОСОБА_8 та ОСОБА_7 , який обвинувачувався у вчиненні злочину середньої тяжкості,         7 серпня 2018 року було укладено угоду про примирення.
Із змісту угоди вбачається, що вона містить формулювання обвинувачення, розмір шкоди завданої кримінальним правопорушенням, вказівку про відсутність претензій у потерпілого, узгоджене покарання, наслідки укладення та затвердження угоди, а також наслідки її невиконання. Угоду підписано обвинуваченим та потерпілим. 
Згідно з журналом та звукозаписом судового засідання, місцевий суд перед ухваленням рішення про затвердження угоди про примирення перевірив відповідність її змісту ст. 471 КПК та виконав усі вимоги, передбачені частинами 5 та 7 ст. 474 КПК, у тому числі й щодо роз`яснення обвинуваченому наслідків укладення та затвердження угоди, передбачені ст. 473 КПК. Також суд  переконався у добровільності її укладення, що вона не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дії будь-яких інших обставин ніж ті, що передбачені в угоді (ч. 6 ст. 474 КПК).
Таким чином, судове провадження в суді першої інстанції було здійснено із дотриманням  вказаних вимог закону, а вирок, яким затверджено угоду про примирення, відповідає вимогам ст. 475 КПК.
Враховуючи наведене, доводи касаційної скарги про те, що визнання засудженим вини не є в повній мірі добровільним та беззастережним, внаслідок чого угоду затверджено незаконно, є безпідставними.
Неспроможними є також і посилання захисника в касаційній скарзі, як на істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, на проведення апеляційного розгляду без участі засудженого та потерпілого, а також на те, що  суд апеляційної інстанції не розглянув його клопотання про допит останнього.
Відповідно до положень ст. 22 КПК кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених законом. Захист здійснюється підозрюваним або обвинуваченим, його захисником або законним представником.       
Як убачається з матеріалів кримінального провадження, захист інтересів засудженого ОСОБА_7 на стадії апеляційного перегляду вироку здійснював адвокат ОСОБА_6 , який був повідомлений судом про день, час і місце апеляційного розгляду справи, однак у судове засідання не прибув і про будь-які поважні причини своєї неявки суд не повідомляв, клопотань про відкладення розгляду справи не подавав.
Враховуючи це, колегія суддів не вбачає підстав вважати відсутність у справі даних щодо отримання засудженим повідомлення про апеляційний розгляд справи істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, яке перешкодило чи могло перешкодити апеляційному суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення, оскільки ця обставина, з огляду на обізнаність захисника про апеляційний розгляд справи, не позбавляла сторону захисту можливості захистити свої інтереси у передбачений законом спосіб.   
За умови неявки у судове засідання захисника, апеляційний суд був позбавлений можливості розглянути його клопотання про допит зазначених у ньому осіб, навіть у випадку їх присутності в судовому засіданні. 
Що стосується доводів касаційної скарги захисника про відсутність у кримінальному провадженні даних щодо повідомлення потерпілого про апеляційний розгляд справи то останній з цього приводу касаційну скаргу не подавав, а тому, з огляду на засади диспозитивності та змагальності у кримінальному провадженні та положення пунктів 1, 7 ч. 1 ст. 425 КПК, у Суду  немає касаційного приводу для перегляду ухвали апеляційного суду з цих підстав.
Апеляційний розгляд здійснено у межах апеляційної скарги з урахуванням особливостей, передбачених для оскарження в апеляційному порядку вироку на підставі угоди про визнання винуватості (ч. 4 ст. 394 КПК), з дотриманням вимог ст. 405 КПК.
При перегляді вироку апеляційний суд ретельно перевірив доводи апеляційної скарги захисника, які є аналогічними тим, що викладені в його касаційній скарзі,  та дав на них обґрунтовані відповіді навівши докладні мотиви з яких визнав ці доводи безпідставними і залишив апеляційну скаргу без задоволення.
Вирок місцевого суду та ухвала апеляційного суду є належним чином умотивованими та обґрунтованими і за змістом відповідають вимогам статей 370, 374, 419 КПК, у них наведено відповідні підстави та положення закону, якими керувалися ці суди при прийнятті своїх рішень.
Зважаючи на викладене, підстав для задоволення касаційної скарги захисника колегія суддів не вбачає.
Керуючись статтями  434, 436, 441, 442 КПК, Верховний Суд
ухвалив:
Касаційну скаргу захисника  ОСОБА_6 залишити без задоволення, а вирок Білозерського районного суду Херсонської області від 7 серпня 2018 року та ухвалу Херсонського апеляційного суду від 7 листопада 2018 року щодо ОСОБА_7  – без зміни.
Постанова є остаточною і оскарженню не підлягає.
Судді:

 
 
___________________                            ________________                        _________________
ОСОБА_1                          ОСОБА_2                          ОСОБА_9 ’єва