ПОСТАНОВА
Іменем України

15 травня 2020 року 
Київ
справа №823/1538/16
адміністративне провадження №К/9901/37781/18

Верховний Суд у складі колеги суддів Касаційного адміністративного суду:
судді-доповідача - Олендера І.Я.,
суддів: Гончарової І.А., Ханової Р.Ф.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Агрозернохолдинг» на постанову Черкаського окружного адміністративного суду від 07.11.2016 (суддя - Каліновська А.В.) та ухвалу  Київського апеляційного адміністративного суду від 12.01.2017 (головуючий суддя -   Кузьменко В.В., судді: Василенко Я.М., Степанюк А.Г.) у справі №823/1538/16 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Агрозернохолдінг» до Державної податкової інспекції у м. Черкасах Головного управління ДФС у Черкаській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,

ВСТАНОВИВ:

ІСТОРІЯ СПРАВИ

Короткий зміст позовних вимог

1. У жовтні 2016 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Агрозернохолдінг»  (далі - позивач, товариство) звернулось до суду з позовом до Державної податкової інспекції у м. Черкасах Головного управління ДФС у Черкаській області (далі - відповідач, контролюючий орган), в якому просило визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення від 10.10.2016 №0000912301, №0000902301, №0000892301.

2. Позовні вимоги обґрунтовані безпідставністю висновків контролюючого органу щодо заниження позивачем податку на прибуток за І півріччя 2016 року на суму 146082,00грн, завищення від`ємного значення в сумі 116113,00грн та заниження суми податку на додану вартість у розмірі 46200,00грн за господарськими правовідносинами з контрагентом - Товариством з обмеженою відповідальністю «Акцент-Лайн», оскільки здійснені господарські операції були реальними, що  підтверджується необхідними первинними документами. Позивач вважає, що висновки акта перевірки не відповідають нормам чинного податкового законодавства, базуються виключно на припущеннях і не підтверджуються доказами.

Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій

3. Постановою Черкаського окружного адміністративного суду від 07.11.2016, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 12.01.2017, у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Відмовляючи у задоволенні позову, суди першої та апеляційної інстанцій виходили з правомірності прийняття спірних податкових повідомлень-рішень у зв`язку з тим, що у розглядуваному випадку мало місце документальне оформлення господарської операції з реалізації позивачу його контрагентом - Товариством з обмеженою відповідальністю «Акцент-Лайн» товару (макуха соняшникова) за відсутності факту її реального здійснення. Суди дійшли висновку, що відносини між позивачем та його контрагентом не були спрямовані на реальне проведення господарських операцій, а вчинені з метою надання незаконної податкової вигоди та ухилення від сплати податків до бюджету.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

4. Не погодившись з рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій, Товариство з обмеженою відповідальністю «Агрозернохолдинг» звернулося з касаційною скаргою до суду касаційної інстанції, в якій, посилаючись на порушення судами норм матеріального та процесуального права, просить скасувати постанову Черкаського окружного адміністративного суду від 07.11.2016 та ухвалу  Київського апеляційного адміністративного суду від 12.01.2017 у справі №823/1538/16, прийняти нове рішення про задоволення позову.

5. Касаційний розгляд справи проведено у попередньому судовому засіданні, відповідно до статті 343 Кодексу адміністративного судочинства України.

СТИСЛИЙ ВИКЛАД ОБСТАВИН СПРАВИ, ВСТАНОВЛЕНИХ СУДАМИ ПЕРШОЇ ТА АПЕЛЯЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЙ

6. Судами попередніх інстанцій встановлено, що посадовими особами Державної податкової інспекції у м. Черкасах Головного управління ДФС у Черкаській області було проведено документальну позапланову виїзну перевірку Товариства з обмеженою відповідальністю «Агрозернохолдінг» з питань дотримання вимог податкового законодавства по взаємовідносинах із Товариством з обмеженою відповідальністю «Акцент-Лайн» за період з 01.04.2016 по 30.04.2016. 

Перевіркою встановлено порушення позивачем вимог пункту 134.1 статті 134 Податкового кодексу України, в результаті чого занижено податок на прибуток за І півріччя 2016 року на суму 146082,00грн; пунктів  198.1, 198.2, 198.3, 198.6  статті 198 Податкового кодексу України, в результаті чого завищено від`ємне значення в сумі 116113,00грн та занижено суму податку на додану вартість у розмірі 46200,00грн.

За результатами проведеної перевірки відповідачем складено акт від 20.09.2016 №574/23-01-14-02/39706683 та прийнято податкові повідомлення-рішення від 10.10.2016 №0000892301, яким позивачу збільшено суму грошового зобов`язання з податку на прибуток у розмірі 182632,75грн, у тому числі за основним платежем - 146082,00грн та за штрафними санкціями - 36521,00грн; №0000902301, яким позивачу збільшено суму грошового зобов`язання з податку на додану вартість у розмірі 57750,00грн, у тому числі за основним платежем - 46200,00грн та за штрафними санкціями 11550,00грн; №0000912301, яким до позивача застосовано штрафні (фінансові) санкції з податку на додану вартість у розмірі 29028,00грн.

Фактичною підставою для проведення вказаних донарахувань, став висновок контролюючого органу про безпідставність формування позивачем валових витрат та податкового кредиту за результатом взаємовідносин з реалізації позивачу його контрагентом - Товариством з обмеженою відповідальністю «Акцент-Лайн» товару (макуха соняшникова) огляду на безтоварний характер поведених господарських операцій та відсутність належного документального підтвердження їх фактичного здійснення між сторонами. Також, обґрунтовуючи свою позицію щодо відсутності фактичного проведення операцій між позивачем та його задекларованим постачальником, відповідач посилався на податкову інформацію отриману відносно контрагента позивача, за результатом аналізу якої контролюючий орган дійшов висновку про відсутність у Товариства з обмеженою відповідальністю «Акцент-Лайн» фактичної можливості здійснювати такого роду господарську діяльність (неможливість підтвердження зберігання, транспортування, навантаження/розвантаження макухи соняшникової). На переконання відповідача, у розглядуваному випадку мало місце документальне оформлення господарської операції з реалізації позивачу товару за відсутності факту її реального здійснення. 

Судами попередніх інстанцій також встановлено, що у періоді, в якому проводилася перевірка, між позивачем (покупець) та його контрагентом - Товариством з обмеженою відповідальністю «Акцент-Лайн» (продавець) було укладено договір поставки товару №131 від 25.04.2016, згідно умов якого продавець зобов`язується передати у власність покупця макуху соняшникову, а покупець зобов`язується прийняти цей товар і сплатити його вартість на умовах цього договору.  Згідно з п. 2.1 названого договору, поставка продукції здійснювалася автотранспортом покупця. Відповідно до п. 3.4 договору, кожна поставка повинна супроводжуватись наступними документами: видаткова накладна, податкова накладна, рахунок-фактура.

Судами також встановлено, що Товариством з обмеженою відповідальністю «Агрозернохолдінг», у підтвердження реальності здійснення спірних господарських операцій за вищевказаним договором, було надано копії первинних документів, зокрема, договір поставки, додаткову угоду до договору, видаткову накладну, податкову накладну, рахунок-фактуру, товарно-транспортні накладні та платіжне доручення. 

ДОВОДИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

7. У доводах касаційної скарги Товариство з обмеженою відповідальністю «Агрозернохолдінг» вказує, що під час розгляду справи судами першої та апеляційної інстанцій неповно з`ясовано обставини, що мають значення для правильного вирішення справи по суті, неправильно застосовано норми матеріального та процесуального права, що стало причиною безпідставної відмови у задоволенні позову. Зокрема, позивач посилається на правомірність формування ним даних податкового обліку за результатом договірних відносин з контрагентом з огляду на те, що належними первинними документами складеними за результатом дійсних, реально вчинених господарських операцій, в повній мірі підтверджується рух активів позивача, зміни у власному капіталі підприємства та зв`язок поведених операцій з його господарською діяльністю з метою отримання прибутку. На переконання позивача, при дослідженні взаємовідносин Товариства з обмеженою відповідальністю «Агрозернохолдінг» з його постачальником, судами не було взято до уваги, що відсутність окремих реквізитів у первинних документах, а також недоліки у їх оформленні не можуть бути достатньою підставою для невизнання господарської операції. На переконання підприємства, документи, які містяться у матеріалах справи, зокрема договір поставки, додаткова угода до договору, видаткова накладна, податкова накладна, рахунок-фактура, товарно-транспортні накладні, платіжне доручення і так далі, в своїй сукупності підтверджують відповідні зміни активів позивача та його контрагента, доводять реальність здійснених господарських операцій та правомірність їх відображення у податковому обліку товариства.  Позивач вважає, що у розглядуваному випадку у контролюючого органу не було законних підстав для прийняття оскаржуваних податкових повідомлень-рішень.

8. У свою чергу Державна податкова інспекція у м. Черкасах Головного управління ДФС у Черкаській області у заперечні на касаційну скаргу зазначає, що висновок судів першої та апеляційної інстанцій про безпідставність формування позивачем показників податкового обліку за взаємовідносинами з контрагентом, з огляду на безтоварний характер проведених операцій та удаваність укладених правочинів є обґрунтованим. На переконання відповідача, у розглядуваному випадку мало місце документальне оформлення господарської операції з реалізації позивачу його контрагентом - Товариством з обмеженою відповідальністю «Акцент-Лайн» товару (макуха соняшникова) за відсутності факту її реального здійснення. Контролюючий орган вказує, що судами попередніх інстанцій всебічно та повно з`ясовано фактичні обставини справи, об`єктивно оцінено докази, що мають юридичне значення для розгляду і вирішення спору по суті, та встановлено наявність складу порушення позивачем вимог податкового законодавства, що свідчить про правомірність прийняття спірних податкових повідомлень-рішень. А тому, відповідач просить відмовити Товариству з обмеженою відповідальністю «Агрозернохолдінг» у задоволенні касаційної скарги, а оскаржувані судові рішення залишити без змін.

ДЖЕРЕЛА ПРАВА Й АКТИ ЇХ ЗАСТОСУВАННЯ

9. Податковий кодекс України (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин):

9.1. Підпункт  14.1.27  пункту 14.1  статті 14. 

Витрати - це сума будь-яких витрат платника податку у грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, здійснюваних для провадження господарської діяльності платника податку, в результаті яких відбувається зменшення економічних вигод у вигляді вибуття активів або збільшення зобов`язань, внаслідок чого відбувається зменшення власного капіталу (крім змін капіталу за рахунок його вилучення або розподілу власником).

9.2. Підпункт 14.1.36 пункт 14.1 статті 14.
Господарська діяльність - це діяльність особи, що пов`язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема, за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.

9.3. Підпункт 14.1.181 пункту 14.1 статті 14. 

Податковий кредит - сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов`язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з  розділом V цього Кодексу.

9.4. Пункт 44.1  статті  44. 

Для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством. Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

9.5. Пункт  138.1  статті 138.

Витрати, що враховуються при обчисленні об`єкта оподаткування, складаються із: витрат операційної діяльності, які визначаються згідно з пунктами 138.4, 138.6 - 138.9, підпунктами 138.10.2 - 138.10.4 пункту 138.10, пунктом 138.11 цієї статті: інших витрат, визначених згідно з пунктом 138.5, підпунктами 138.10.5, 138.10.6 пункту 138.10, пунктами 138.11, 138.12 цієї статті, пунктом 140.1 статті 140 і статтею 141 цього  Кодексу; крім витрат, визначених у пунктах 138.3 цієї статті та у  статті 139 цього Кодексу.

9.6. Пункт  138.2 статті 138. 

Витрати, які враховуються для визначення об`єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов`язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених  розділом II цього Кодексу.

9.7. Підпункт 139.1.9 пункту 139.1  статті 139. 

До складу витрат не включаються витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими,    платіжними та іншими первинними документами, обов`язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування    податку 

9.8. Пункт 198.1 статті 198.

Право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з: а) придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг; б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв`язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності); в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України; г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу.

9.9. Пункт 198.2 статті 198.

Датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

9.10. Пункт 198.3 статті 198.

Податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

9.11. Пункт 198.6 статті 198.

Не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів (послуг), не підтверджені податковими накладними або оформленими з порушенням вимог чи не підтверджені митними деклараціями (іншими подібними документами згідно з пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу).

9.12. Пункт  201.1  статті 201.

Платник податку зобов`язаний надати покупцю (отримувачу) на його вимогу підписану уповноваженою платником особою та скріплену печаткою податкову накладну, у якій зазначаються в окремих рядках певні обов`язкові реквізити.

10. Закон України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин):

10.1. Стаття 1.

10.1.1. Господарська операція - дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов`язань, власному капіталі підприємства.

10.1.2. Первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

10.2. Частина друга статті 3.

Бухгалтерський облік є обов`язковим видом обліку, який ведеться підприємством. Фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник, ґрунтуються на даних бухгалтерського обліку.

10.3. Частина 1 статті 9.

Підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

10.4. Частина 2 статті 9.

Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ

11. Умовами реалізації права платника на формування об`єкта оподаткування податком на прибуток та податкового кредиту з податку на додану вартість є фактичне придбання товарів (робіт, послуг) з метою їх використання в оподатковуваних операціях у межах власної господарської діяльності платника податку та наявність первинних документів оформлених у відповідності з вимогами чинного законодавства, на підтвердження факту понесення витрат на їх придбання.

При цьому, наслідки в податковому обліку платника створюють лише реально вчинені господарські операції, тобто такі, що пов`язані з рухом активів, зміною зобов`язань чи власного капіталу платника, та відповідають змісту, відображеному в укладених платником податку договорах.

12. Необґрунтована податкова вигода характеризується відсутністю фактичного виконання господарських операцій, здійсненням операцій без ділової мети та обліком операцій безвідносно до їх реального економічного змісту, узгодженістю дій покупця та постачальника для штучного створення умов бюджетного відшкодування.

13. Якщо певна господарська операція не відбулася чи відбулася не за тим її змістом, який відображений в укладених платником податку договорах, то це є підставою для застосування відповідних наслідків у податковому обліку. З`ясовуючи обставини реальності вчинення господарської операції, слід ретельно перевіряти доводи контролюючого органу про фактичне нездійснення господарської операції, викладені в актах перевірки або зафіксовані іншими доказами.

14. Документи та інші дані, що спростовують реальність здійснення господарської операції, яка відображена в податковому обліку, повинні оцінюватися з урахуванням специфіки кожної господарської операції - умов перевезення, зберігання товарів, змісту послуг, що надаються, тощо.

15. При вирішенні спорів щодо правомірності формування платниками податків своїх даних податкового обліку, зокрема, якщо предметом спору є достовірність первинних документів та підтвердження інших обставин реальності відображених у податковому обліку господарських операцій, суди повинні враховувати, що, обов`язок доведення відповідних обставин у спорах між особою та суб`єктом владних повноважень покладається на суб`єкта владних повноважень, якщо він заперечує проти позову.

16. У разі надання контролюючим органом доказів, які в сукупності з іншими доказами у справі свідчать, що документи, на підставі яких платник податків задекларував податковий кредит та сформував витрати, містять інформацію, що не відповідає дійсності, платник податків має спростовувати ці доводи.

17. Також платник податків при виборі контрагента та укладенні з ним договорів має керуватись і належною обачністю, оскільки від цього залежить подальше фактичне виконання таких договорів, отримання прибутку та права на отримання певних преференцій, зокрема, формування витрат та податкового кредиту з податку на додану вартість.

18. Про відсутність реального характеру відповідних операцій можуть свідчити, зокрема, наявність таких обставин: неможливість здійснення платником податку зазначених операцій з урахуванням часу, місця знаходження майна або обсягу матеріальних ресурсів, економічно необхідних для виробництва товарів, виконання робіт або послуг, нездійснення особою, яка значиться виробником товару, підприємницької діяльності, відсутність у платника податку необхідних умов для досягнення результатів відповідної підприємницької, економічної діяльності в силу відсутності управлінського або технічного персоналу, основних коштів, виробничих активів, складських приміщень, транспортних засобів, здійснення операцій з товарно-матеріальними цінностями, які не вироблялися або не могли бути вироблені в обсязі, зазначеному платником податку в документах обліку.

19. На підтвердження фактичного здійснення господарських операцій, платник повинен мати відповідні первинні документи, які мають бути належно оформленими, містити всі необхідні реквізити, бути підписані уповноваженими особами та, які в сукупності з встановленими обставинами справи, зокрема, і щодо можливостей здійснення господарюючими суб`єктами відповідних операцій з урахуванням часу, місця знаходження майна, обсягу матеріальних та трудових ресурсів, економічно необхідних для виконання умов, обумовлених договорами, мають свідчити про беззаперечний факт реального вчинення господарських операцій, що і є підставою для формування платником податкового обліку.

20. Недоведеність фактичного здійснення господарської операції позбавляє первинні документи юридичної значимості для цілей формування податкової вигоди, а покупця - права на формування цієї податкової вигоди навіть за наявності правильно оформлених за зовнішніми ознаками та формою, але недостовірних та у зв`язку з цим юридично дефектних первинних документів, та незважаючи на наявність у платника податку доказів сплати продавцеві вартості товарів/послуг, якщо рух коштів не забезпечений зв`язком з господарською діяльністю учасників цих операцій. При цьому, відсутність ділової мети також є підставою для відмови у наданні податкової вигоди.

Оцінка доводів учасників справи і висновків судів першої та апеляційної інстанції

21. Суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права (частина перша статті 341 Кодексу адміністративного судочинства України, в редакції Закону, що діяла до набрання чинності Закону України від 15.01.2020 №460-ІХ «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ»).

22. Касаційна скарга не містять інших обґрунтувань ніж ті, які були зазначені у адміністративному позові, апеляційній скарзі та додаткових поясненнях, й з урахуванням яких, суди вже надавали оцінку встановленим обставинам справи. Доводи касаційної скарги зводяться до посилань на норми, які визначають права позивача та наділяють його повноваженнями щодо ведення податкового обліку, а також на обставини, які на думку Товариства з обмеженою відповідальністю «Агрозернохолдінг», свідчать про правомірність формування ним валових витрат та податкового кредиту.

23. Вирішуючи спір та відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суди попередніх інстанцій, враховуючи встановлені контролюючим органом під час проведення перевірки обставини щодо відсутності належного документального підтвердження фактичного проведення господарських операцій з поставки позивачу Товариством з обмеженою відповідальністю «Акцент-Лайн» товару (макухи соняшникової), з огляду на недоліки в оформленні первинних документів та наявності у них інформації, що не відповідає дійсності, надали належну оцінку зібраним у справі доказам у їх сукупності з дотриманням положень статей 70-72, 86 Кодексу адміністративного судочинства України щодо оцінки доказів, та дійшли обґрунтованого висновку про недостовірність задекларованих позивачем даних податкового обліку, що, відповідно, виключає право позивача формувати витрати та податковий кредит за такими операціями.

24. Верховний Суд погоджується з висновками судів першої та апеляційної інстанцій щодо правомірності прийняття спірних податкових повідомлень-рішень зважаючи на те, що витрати для цілей формування податкового кредиту з податку на додану вартість повинні бути підтверджені належними і допустимими первинними документами, які відображають реальність відповідних господарських операцій, і є підставою для формування податкового обліку платника податків.

25. Суди попередніх інстанцій на підставі належних та допустимих, з достатньою повнотою дослідивши первинні документи, складені за наслідками взаємовідносин позивача по придбанню у Товариства з обмеженою відповідальністю «Акцент-Лайн» макухи соняшникової, дійшли висновку про відсутність факту реального виконання спірних операцій, виходячи не лише з якогось окремого недоліку, а усіх доказів у їх сукупності. Зокрема, судами прийнято рішення з огляду на невідповідність первинних документів вимогам податкового законодавства; неможливість встановлення підстав визначення вартості реалізованого позивачу товару; невідповідність даних, задокументованих у податковій, видатковій накладних та рахунку-фактурі, щодо кількості (ваги) прибраного позивачем товару, даним, які містяться у товарно-транспортних накладних, згідно яких відбулося його транспортування; неможливість встановлення фактичного проведення вантажно-розвантажувальних операцій та встановлення інформації про осіб, що завантажували та розвантажували товар; ненадання сертифікатів походження товару, а також доказів на підтвердження його якісних характеристик, харчових цінностей та відповідність придбаного товару вимогам ДСТУ; неможливість встановлення за яких обставин і в який спосіб налагоджено господарські зв`язки між позивачем та його задекларованими постачальником; непідтвердження обґрунтованості господарської мети та економічної доцільності при укладанні спірного договору.

26. Про безтоварність проведених господарських операцій також свідчать досліджені судами в процесі розгляду справи докази транспортування придбаного товару вантажним транспортом позивача від контрагента (з урахуванням ваги придбаного товару, кількості вантажних автомобілів, яка здійснювала перевезення, відстані, на яку її було перевезено (відстань між місцем навантаження товару та місцем його відвантаження), а також а часу, необхідного для виконання одного рейсу). 

27. Також, судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що з огляду на відсутність необхідних умов для досягнення результатів відповідної підприємницької та економічної діяльності, контрагент позивача не мав умов для ведення господарської діяльності такого роду, що в свою чергу унеможливлює реалізацію спірного товару у відповідності до наданих позивачем бухгалтерських розрахунків. 

28. Доводи позивача щодо подальшої реалізації з метою отримання прибутку придбаного у Товариства з обмеженою відповідальністю «Акцент-Лайн» товару іншим контрагентам, як свідчення товарності проведених господарських операцій, обґрунтовано відхилено судами, оскільки наявні у матеріалах справи документи на підтвердження вказаних обставин є лише свідченням реалізації певного товару контентам-покупцям, а не придбання його за договором поставки від 25.04.2016 саме у Товариства з обмеженою відповідальністю «Акцент-Лайн», а тому посилання на такі документи, як на докази реальності відповідних господарських операцій, є безпідставними. Наданими позивачем документами первинного бухгалтерського та податкового обліку не підтверджується фактичний рух товару від продавця до покупця.

29. Наявність у платника податкової накладної є обов`язковою, але не вичерпною підставою для визначення правильності формування податкового кредиту, адже правові наслідки у вигляді виникнення права платника податку на податковий кредит можуть мати лише реально вчинені господарські операції з придбання товарів (послуг) із метою використання таких товарів (послуг) в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності підприємства, а не саме лише оформлення відповідних документів.

30. Формальна наявність договору, податкової, видаткової накладної та товарно- транспортних документів, за встановлених у справі обставин, не є достатнім та беззаперечним документальним підтвердженням фактичного виконання договірних відносин, і не дає можливості суду дійти обґрунтованого й переконливого висновку про фактичне проведення господарських операцій. Первинні документи, зокрема, податкові накладні, не можуть бути свідченням фактичного виконання операцій з поставки за наявності у справі обставин, які виключають можливість такої поставки між суб`єктами.

Таким чином, факт придбання, транспортування, зберігання та подальше використання у господарській діяльності позивача придбаної макухи соняшникової від Товариства з обмеженою відповідальністю «Акцент-Лайн» не підтверджено належними первинними документами, які б розкривали зміст операції та рух активів у процесі її здійснення, що є обов`язковою умовою для визнання господарських операцій товарними.

31. Верховний Суд погоджується з висновками судів попередніх інстанцій, що досліджені в процесі розгляду справи первинні документи не підтверджують фактичне виконання такого роду операцій, а також не підтверджують факт  реалізації позивачу саме Товариством з обмеженою відповідальністю «Акцент-Лайн» сільськогосподарських товарів.
32. Судами в повній мірі встановлено фактичні обставини справи та надано об`єктивний та обґрунтований їх аналіз з урахуванням доводів наведених позивачем, у зв`язку з чим, відсутні підстави вважати, що обставини справи встановлено не повно чи неправильно, а, отже, і наведені товариством доводи в касаційній скарзі не спростовують правильних по суті висновків судів першої та апеляційної інстанцій.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

33. За встановлених обставин Верховний Суд погоджується з висновками судів першої та апеляційної  інстанцій, що в даному випадку мають місце не окремі недоліки в оформленні первинних документів складних за результатом господарських операцій позивача з Товариством з обмеженою відповідальністю «Акцент-Лайн», а відображення у них відомостей про господарські операції, які фактично не відбувалися. Відсутність належних документів, які б підтверджували товарність спірних операції, їх суперечливість, оформлення з порушенням правил ведення бухгалтерського обліку, вказує на неправомірність формування за наслідками безтоварної операції показників податкового обліку. 

34. Переглянувши судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, перевіривши повноту встановлення судом фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального права, враховуючи норми Податкового кодексу України, Верховний Суд дійшов висновку, що при ухваленні оскаржуваних судових рішень суди не допустили неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права, які могли б бути підставою для їх скасування, що свідчить про необхідність залишення касаційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю «Агрозернохолдинг» без задоволення, а рішення судів першої та апеляційної інстанції без змін.

35. Відповідно до пункту 1 частини першої статті 349 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції за наслідками розгляду касаційної скарги має право залишити судові рішення судів першої та (або) апеляційної інстанцій без змін, а скаргу без задоволення.

36. Суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій (частина перша статті 350 Кодексу адміністративного судочинства України).

Керуючись статтями 341, 343, 349, 350, 355, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Агрозернохолдинг» залишити без задоволення.

Постанову Черкаського окружного адміністративного суду від 07.11.2016 та ухвалу  Київського апеляційного адміністративного суду від 12.01.2017 у справі №823/1538/16 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

.........................

.........................

...........................
І.Я. Олендер 
І.А. Гончарова 
Р.Ф. Ханова 
Судді Верховного Суду