ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Головуючий І інстанції: Алєксєєва Н.Ю.
15 травня 2020 р.	Справа № 440/3025/19	

Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді - Мельнікової Л.В.,
суддів -  Макаренко Я.М. ,  Мінаєвої О.М. ,
за участю секретаря судового засідання - Білюк Д.О.
розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду у місті Харкові справу за  апеляційною скаргою Головного управління ДФС у Полтавській області на рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 23 вересня 2019 року по справі за адміністративним позовом     ОСОБА_1 до     Головного управління ДФС у Полтавській області про визнання протиправними дії та скасування вимоги про сплату боргу (недоїмки), - 
Встановила:
14.08.2019 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому просить визнати протиправними дії відповідача Головного управління ДФС у Полтавській області (далі - ГУ ДФС у Полтавській області) щодо прийняття вимоги та скасувати вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 02.07.2019 року № Ф-17/58.
Обґрунтовує позовні вимоги позивач тим, що нарахування відповідачем недоїмки є протиправним, оскільки він, як особа, якій призначена пенсія відповідно до Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», не повинен сплачувати єдиний внесок, що підтверджено судовими рішеннями у справах № 816/1693/13-а та № 816/4/14.
Заперечуючи проти вимог позивача, у відзиві на адміністративний позов відповідач зазначає, що оскаржуваною вимогою нараховано борг, що включає суму єдиного внеску за період адміністрування єдиного внеску органами ПФУ в розмірі 225,83 грн, за 3 квартал 2013 року в розмірі 1.194,03 грн та за 4 квартал 2013 року в розмірі 1.218,67 грн. 
Відповідач вказує, що незважаючи на те, що попередні вимоги скасовані судовими рішеннями, суми нарахування єдиного внеску залишились не скасованими, у зв`язку з чим, виносяться нові вимоги після зменшення позивачем в добровільному порядку суми боргу.
Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 23.09.2019 року (рішення у повному обсязі виготовлено 25.09.2019 року) адміністративний позов ОСОБА_1 задоволений частково наступним чином.
Так, судовим рішенням визнано протиправною та скасовано вимогу ГУ ДФС у Полтавській області про сплату боргу (недоїмки) від 02.07.2019 року № Ф-17/58.
У задоволенні іншої частини позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено. 
Висновок суду першої інстанції вмотивований протиправністю вимоги контролюючого органу про сплату позивачем єдиного внеску, як особою, якій призначено пенсію за віком на пільгових умовах на підставі Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи». При цьому, суд визначився про відмову у задоволенні позовної вимоги ОСОБА_1 про визнання протиправними дій відповідача щодо прийняття спірної вимоги, оскільки вказані дії відповідача не створюють для позивача жодних юридичних наслідків.
Не погоджуючись із судовим рішенням, в апеляційній скарзі відповідач, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить його скасувати та ухвалити нове про відмову у задоволенні вимог позивача.
Аргументує вимоги апеляційної скарги відповідач фактично тим, що наведено ним у заявах по суті в суді першої інстанції.
Правом подання відзиву позивач не скористався, що не перешкоджає апеляційному перегляду справи. 
Відповідно до ч. 2 ст. 313 КАС України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
За приписами ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги (ч. 1 ст. 308). Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язкової підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права (ч. 2 ст. 308).
Заслухавши суддю-доповідача, переглянувши судове рішення в межах доводів і вимог апеляційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, а судове рішення на підставі ст. 316 КАС України слід залишити без змін, з наступних підстав.
Судом установлено та не заперечується учасниками справи, що позивач є пенсіонером за віком відповідно до Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».
Постановою Полтавського окружного адміністративного суду від 25.04.2013 року у справі № 816/1693/13-а, що набрала законної сили 09.07.2013 року, задоволено позов ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в м. Лубнах та Лубенському районі Полтавської області - визнано протиправною та скасовано вимогу від 11.02.2013 року № 245 про необхідність сплати ФО-П ОСОБА_1 суми єдиного внеску в розмірі 3.977,90 грн. /а.с. 7-8/.
Постановою Полтавського окружного адміністративного суду від 22.01.2014 року у справі № 816/4/14, що набрала законної сили 12.03.2014 року, частково задоволено позов ОСОБА_1 до Лубенської об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Полтавській області - скасовано вимогу № Ф-17/58 від 13.11.2013 року про сплату боргу по єдиному внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування на суму 5.876,53 грн. /а.с. 9-10/.
Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 26.02.2019 року у справі № 440/371/19, що набрала законної сили 25.06.2019 року, частково задоволено позов ОСОБА_1 до Головного управління ДФС у Полтавській області - визнано протиправною та скасовано вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 03.01.2019 року № Ф-17/58 на суму 4.739,42 грн. /а.с. 11- 13/.
Означеними судовими рішеннями установлено, що вимоги державних органів щодо сплати ОСОБА_1 єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, дії з нарахування йому такого внеску, є протиправними, оскільки будучи пенсіонером - підприємцем, ОСОБА_1 правомірно користується пільгою, передбаченою частиною 4 статті 4 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування».
За приписами ч. 4 ст. 78 КАС України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
Як убачається з матеріалів справи, 02.07.2019 року відповідачем сформовано вимогу № Ф-17/58 про сплату позивачем боргу зі сплати єдиного внеску на суму 2.381,36 грн., яка отримана ОСОБА_1 засобами поштового зв`язку 01.08.2019 року /а.с. 26-27/.
Погоджуючись із висновком суду першої інстанції колегія суддів зазначає наступне.
Звільнення від сплати єдиного внеску відповідно до положень ч. 4 ст. 4 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску за загальнообов`язкове державне соціальне страхування» пов`язане лише з двома умовами: виходом на пенсію та статусом платника єдиного податку. Додаткових умов для отримання вказаної пільги Закон не передбачає.
Статтею 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» встановлено додаткову соціальну гарантію для окремих категорій громадян, а саме: достроковий вихід на пенсію до встановленого законодавством строку за певних умов. Саме такою соціальною гарантією і скористався позивач при виході на пенсію.
Відтак, фізичні особи-підприємці, які є платниками єдиного податку та є пенсіонерами за віком, незважаючи на ту обставину, що вийшли на пенсію достроково, у зв`язку з наданням їм додаткових соціальних гарантій, можуть бути платниками єдиного внеску виключно за умови їх добровільної участі в системі загальнообов`язкового державного соціального страхування.
З урахуванням тієї обставини, що позивач ОСОБА_1 отримує пенсію за віком, а ч. 4 ст. 4 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску за загальнообов`язкове державне соціальне страхування» не містить застережень щодо її незастосування до осіб, яким пенсію за віком призначено на пільгових умовах на підставі Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що позивач не повинен сплачувати єдиний внесок.
Таким чином, колегія суддів вважає, що належним способом захисту порушеного права позивача є скасування вимоги № Ф-17/58 від 02.07.2019 року на суму 2.381,36 грн, як протиправної. 
Крім наведеного, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що позовна вимога ОСОБА_1 про визнання протиправними дій відповідача щодо прийняття спірної вимоги задоволенню не підлягає, оскільки означені дії контролюючого органу не створюють для позивача жодних юридичних наслідків.
Інші доводи апеляційної скарги позивача висновки колегії суддів не спростовують.
При цьому, колегія суддів враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у апеляційному провадженні), сформовану, зокрема у справах "Салов проти України" (№ 65518/01; пункт 89), "Проніна проти України" (№ 63566/00; пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (№ 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v.Spain) серія A. 303-A; пункт 29). 
Згідно п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
У відповідності до ч. 1 ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Підстави для розподілу судових витрат відсутні. 
На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 292, 293, 308, 311, 313, 315, 316, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -
П О С Т А Н О В И Л А:
Апеляційну скаргу Головного управління ДФС у Полтавській області залишити без задоволення, а рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 23 вересня 2019 року, - без змін. 
Постанова Другого апеляційного адміністративного суду набирає законної сили з дня її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку на протязі тридцяти днів, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя 	(підпис)	Л.В. Мельнікова	
Судді	(підпис)  (підпис) 	Я.М. Макаренко    О.М. Мінаєва   	
Постанова у повному обсязі складена і підписана 25 травня 2020 року.