ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Справа № 596/1697/19	Головуючий у 1-й інстанції Митражик Е.М. 	
Провадження № 22-ц/817/462/20 	Доповідач - Сташків Б.І.	

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 червня 2020 року         м. Тернопіль
Тернопільський апеляційний суд в складі: 
головуючого - Сташків Б.І. 
суддів -  Костів О. З., Щавурська Н. Б., 
                                       за участю секретаря — Сович Н.А.
                                       та сторін— відповідача ОСОБА_1 

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Тернополі цивільну справу № 596/1697/19 за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Гусятинського районного суду Тернопільської області від 27 січня 2020 року, ухваленого суддею Митражик Е.М., повне рішення виготовлено 04 лютого 2020 року, у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про звільнення від сплати заборгованості за аліментами,-

                                               ВСТАНОВИВ:
       У жовтні 2019 року представник позивача ОСОБА_3 звернувся до суду в інтересах ОСОБА_2 з позовом до ОСОБА_1 про звільнення від сплати заборгованості за аліментами.
       В обґрунтуванні позовних вимог вказував, що в травні 2005 року виконавчий лист № 2-150 від 01.03.2005 року направлено для виконання в Управління ПФУ у Чортківському районі для проведення утримань з пенсії ОСОБА_2 та у зв`язку з недостатністю пенсії щодо сплати аліментів у мінімальному гарантованому в розмірі визначеного ст. 182 Сімейного кодексу України(далі-СК України), станом на 01.06.2019 року у ОСОБА_2 виникла заборгованість зі сплати аліментів у розмірі 12600,05 грн. Згідно довідки до акту медико-соціальної експертної комісії від 14.04.2015 року, позивачу встановлено другу групу інвалідності довічно та згідно висновку про умови та характер праці: протипоказана важка фізична праця. Сторона позивача зазначала, що позивач проживає разом з матір`ю ОСОБА_4 , якій встановлено першу групу інвалідності довічно, висновок про умови та характер праці: потребує постійного стороннього догляду, непрацездатна в звичайних умовах.         Представник позивача вказує, що оскільки з моменту стягнення аліментів з позивача, він мав інвалідність, а його мати потребувала стороннього догляду, тому позивач був та є позбавлений можливості додатково працювати на іншій не протипоказаній йому роботі. Позивач періодично по 2-3 рази на рік проходить профілактичне лікування з метою уникнення прогресуванню захворювання, під час якого, кожного разу йому призначають препарат. Вартість одного курсу лікування позивача становить близько 1150 грн. У зв`язку із вищевикладеними обставин, в нього виникла заборгованість по сплаті аліментів. Позивач й надалі потребує постійного профілактичного лікування, а пенсійні виплати є надто малими.
       У зв`язку із наведеним просив суд звільнити позивача ОСОБА_2 від сплати заборгованості за аліментами в сумі 12600,05 грн. в користь ОСОБА_1 , яка виникла станом на 01.06.2019 року при примусовому виконанні виконавчого листа № 2-150 виданого 01.03.2005 року Гусятинського районного суду Тернопільської області про стягнення з ОСОБА_2 в користь ОСОБА_1 аліментів на утримання синів ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 в розмірі 1/3 частини від заробітку щомісячно, починаючи з 21.02.2005 року до досягнення дітьми повноліття.
       Рішенням Гусятинського районного суду Тернопільської області від 27 січня 2020 року в задоволенні позову ОСОБА_2 , представник позивача ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про звільнення від сплати заборгованості за аліментами відмовлено.
       Не погодившись із вказаним рішенням суду від ОСОБА_2 , в інтересах якого діє ОСОБА_3 , поступила апеляційна скарга в якій позивач просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги ОСОБА_2 в повному обсязі. 
       У доводах апеляційної скарги посилається на порушення норм матеріального та процесуального права, не врахування усіх обставин справи.
       Вважає, що суд не аргументовано лишив поза увагою підстави з якими звертався до суду позивач. Зокрема не врахував: інвалідність 2 групи загального захворювання ОСОБА_2 ; догляд ОСОБА_2 за матір`ю похилого віку; значні витрати ОСОБА_2 на профілактичне лікування, які він проходить 2-3 рази на рік, вартість кожного з них становить 1150 грн.; незначний дохід ОСОБА_2 - пенсії по інвалідності, який становив 1610 грн.35 коп. грн/міс. в момент виникнення заборгованості по сплаті аліментів.
       Також вказує, що чинним законодавством на момент розг7ляду судом першої інстанції даної справи не встановлено та не надано чіткий перелік обставин, які можуть бути підставою для звільнення боржника від сплати заборгованості за аліментами. Тому вважає, що такі підстави мають визначатися судом в кожному конкретному випадку окремо в їх сукупності.
       На апеляційну скаргу поступив відзив від відповідача ОСОБА_1 , в якому вона просить апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а оскаржуване рішення суду без змін. Вважає, що оскаржуване рішення суду ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права.
       Відповідач посилається на Закон України «Про Державний бюджет на 2019 рік», яким встановлено прожитковий мінімум для дітей від 6 до 18 років з липня 2019 року в розмірі 2118 грн. Вказує, що беручи до уваги рішення суду про стягнення аліментів, розрахунок заборгованості зі сплати аліментів, позивач зобов`язаний сплачувати аліменти на утримання двох дітей в розмірі 2027 грн., що менше прожиткового мінімуму, визначеному законодавством на одну дитину. Також зазначає, що їх з позивачем спільний син ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 також є особою з інвалідністю з дитинства та постійно потребує стаціонарного лікування, у зв`язку з чим часто перебуває на лікуванні, зокрема, мінімум два рази на рік в стаціонарі. Вказує, що син ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в червня 2019 року закінчив Чортківську Дяківську-Катехитичну академію ім. ОСОБА_7 . Все необхідне для навчання, взуття, одяг, придбання матеріалів, необхідних для навчання, проїзд, вона забезпечувала вона як мати. Вважає, що встановлення позивачу другої групи інвалідності за загальним захворюванням, за якою він залишається працездатним, не є належним доказом захворювання на тяжку хворобу та підставою для звільнення від сплати заборгованості за аліментами в розумінні ч.2 ст. 197 СК України. 
       У судове засідання не 'явився позивач ОСОБА_2 , однак від його представника ОСОБА_3 поступило клопотання про розгляд даної справи за відсутності сторони позивача, зазначивши що позивач підтримує позовні вимоги у повному обсязі.
       Відповідач ОСОБА_1 у судовому засіданні заперечила проти поданої апеляційної скарги, просила її залишити без задоволення, а оскаржуване рішення суду без змін.
       Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасників справи,які з`явилися в судове засідання, вивчивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
       Відповідно до частини першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість судового рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги. 
       Судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні (частини перша, друга, п`ята статті 263 ЦПК України).
       Колегія суддів вважає, що вказаним вимогам закону рішення суду першої інстанції відповідає. 
       Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, згідно рішення Гусятинського районного суду Тернопільської області від 10 березня 2005 року, яке набрало законної сили 10 квітня 2005 року, з ОСОБА_2 , 1974 року народження в користь ОСОБА_1 , стягуються аліменти на утримання неповнолітніх синів: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , починаючи з 21.02.2005 року і до їх повноліття (а.с.17).
       Відповідно до розрахунку заборгованості зі сплати аліментів від 01.06.2019 року, складеного Чортківським міськрайонним відділом державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області, у ОСОБА_2 за період з 01.09.2018 року та станом на 01.05.2019 року заборгованість становить 12600,05 грн. (а.с.18). 
       Із довідки до акту медико-соціальної експертної комісії від 14.04.2015 року позивачу ОСОБА_2 встановлено 2-гу групу інвалідності довічно по причині: загальне захворювання, протипоказана важка фізична праця (а.с.4).
       Відповідно до довідки № 4081/02 від 03.07.2019 року позивач ОСОБА_2 перебуває на обліку в Чортківському об`єднаному управлінні Пенсійного фонду України Тернопільської області, пенсійна справа № 126524 і отримує пенсію по інвалідності ІІ групи внаслідок загального захворювання в розмірі 1610,36 грн. та сплачує аліменти на ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.7).
       Із довідки про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку/осіб виданою Звиняцькою сільською радою Чорктівського району Тернопільської області за № 294 від 02.07.2019 року до складу сім`ї ОСОБА_2 входить його мати ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с.5).
       Згідно витягу із акту огляду у МСЕК № 035968 від 21.12.2001 року ОСОБА_4 , 1936 року встановлено першу групу інвалідності довічно, на підставі загального захворювання (а.с.6).
       Позивач в період з 30.01.2015 року по 09.02.2015 року перебував на стаціонарному лікуванні в Тернопільській обласній комунальній клінічній психоневрологічній лікарні, що вбачається із виписки № НОМЕР_1 / НОМЕР_2 з медичної карти стаціонарного хворого (а.с.14).
       Із виписок з медичної карти амбулаторного хворого від 13.06.2018 року, від 26.09.2018 року, 19.12.2018 року та від 22.03.2019 року, вбачається що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 в періоди: 04.06.2018 року-13.06.2018 року, 17.09.2018 року-26.09.2018 року, 10.12.2018 року, 13.03.2019 року-22.03.2019 року перебував на амбулаторному лікуванні (а.с.9-13).
       Відповідно до довідки № 063 виданої 19.09.2019 року Чортківською Дяківсько-Катехитичною Академією ім. ОСОБА_7 , ОСОБА_8 дійсно навчався в Чортківській Дяківсько-Катехитичній Академії ім. ОСОБА_7 на заочній формі навчання. Термін навчання: з 01.09.2017 року по 07.06.2019 року. Стипендією студенти не забезпечуються. Навчання в Академії платне (а.с.66). 
       Згідно копії посвідчення серії НОМЕР_3 виданого Гусятинським УПСЗН 19.02.2018 року ОСОБА_9 , 2004 року народження призначена державна соціальна допомога дитині-інваліду з 12.02.2018 року по 19.10.2022 року в сумі 1452 грн. (а.с.40).
       Звертаючись до суду з  позовом до  ОСОБА_1 про звільнення від сплати заборгованості за аліментами, ОСОБА_2   посилався на те, що згідно довідки до акту медико-соціальної експертної комісії від 14 квітня 2015 року йому встановлено другу групу інвалідності довічно та згідно висновку про умови та характер праці: протипоказана важка фізична праця, також вказував що позивач проживає разом з матір`ю ОСОБА_4 , якій встановлено першу групу інвалідності довічно, висновок про умови та характер праці: потребує постійного стороннього догляду, непрацездатна в звичайних умовах. Вважав, що вказані обставини мають суттєве значення для вирішення питання про звільнення його від сплати заборгованості за  аліментами.
       Відмовляючи в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про звільнення від сплати заборгованості за аліментами,  суд першої інстанції посилався на  відсутність  визначених ч.2 ст.197 СК України  підстав для  звільнення позивача  від сплати заборгованості за аліментами.
       Колегія суддів вважає, що такий висновок суду першої інстанції ґрунтуються на встановлених дійсних обставинах справи, досліджених судом доказах та відповідає вимогах  процесуального та матеріального права, з огляду на наступне.
       За змістом статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.
       Сплата аліментів за рішенням суду є одним зі способів виконання обов`язку утримувати дитину тим з батьків, хто проживає окремо від дитини.
       Відповідно до частини третьої статті 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.
       Одним із основних прав дитини є право на утримання, яке кореспондується з конституційним обов`язком батьків утримувати дітей до їх повноліття та знайшло своє закріплення у СК України.
       Стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності.
       Положеннями статті 27 Конвенції ООН про права дитини визначено, що кожна дитина має право на рівень життя, необхідний для її фізичного, розумового та духовного розвитку. Сюди входить належне харчування, житло, одяг. Батьки несуть відповідальність за забезпечення належного життєвого рівня дитини. Держава має вживати необхідних заходів щодо надання допомоги батькам  у здійсненні цього права.
       Згідно з частиною другою статті 197 Сімейного Кодексу України за позовом платника аліментів суд може повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості за аліментами, якщо вона виникла у зв`язку з його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення.
       Частиною першою статті 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
       Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (ст.89 ЦПК України).
       Аналіз зазначених правових норм дає підстави для висновку про те, що платник аліментів за рішення суду може бути звільнений  від сплати заборгованості за аліментами, у разі якщо доведе що вона виникла у зв`язку з його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення.
       Обґрунтовуючи підстави позову про звільнення від сплати заборгованості за аліментами у розмірі 12600,05 грн, позивач ОСОБА_2 послався на стан здоров`я, що є особою з інвалідністю 2-ї групи загальне захворювання, догляд за матір`ю похилого віку, якій потрібний постійний сторонній догляд та неможливість у зв`язку з цим працевлаштуватись. 
       Надані суду докази не підтверджують того, що на момент виникнення заборгованості позивач був позбавлений можливості сплачувати аліменти у визначеному судом розмірі у зв`язку з його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення, як того вимагає ст. 197 СК України. Оскільки в разі виникнення заборгованості зі сплати аліментів в період відмінний від періоду хвороби платника аліментів, підстави для застосування ст. 197 СК України та звільнення від сплати заборгованості за аліментами будуть відсутні.
       На підтвердження незадовільного стану свого здоров`я позивач надав суду виписки від 13.06.2018 року, від 26.09.2018 року, 19.12.2018 року та від 22.03.2019 року, з яких вбачається що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 в періоди: 04.06.2018 року-13.06.2018 року, 17.09.2018 року-26.09.2018 року, 10.12.2018 року, 13.03.2019 року-22.03.2019 року перебував на амбулаторному лікуванні.
       Разом з тим, позивачем не надано суду доказів понесення ним фактичних витрат на лікування у зв`язку з встановленим діагнозом, розміру цих витрат, конкретного періоду їх понесення, з метою встановлення судом неможливості сплати аліментів в конкретний період часу, та як наслідок, утворення заборгованості у зв`язку зі значними витратами на лікування, зумовленими тяжкою хворобою платника аліментів. 
       З огляду на те, що доказів понесення  витрат на лікування у зв`язку з тяжкою хворобою, що є підставою для звільнення від сплати заборгованості за аліментами, у розумінні частини другої статті 197 СК України, позивачем суду першої інстанції не надано, колегія суддів відхиляє доводи  апеляційної скарги позивача про те, що його незадовільний стан здоров`я є підставою для звільнення від сплати заборгованості за  аліментами. 
       Доводи апеляційної скарги про те, що позивач проходить профілактичне лікування 2-3 рази на рік ,вартість якого кожного з них становила близько 1150 грн. не заслуговують до уваги, оскільки не підтверджується належними та допустимими доказами. Роздруківка із сайту про ціни медичних препаратів, не може свідчити про фактично понесені витрати позивачем на лікування.
       Доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 про те, що його дохід у виді пенсії по інвалідності, становив 1610,35 грн. в місяць на момент виникнення заборгованості по сплаті аліментів, натомість сума поточних аліментів до сплати щомісячно становила 2027 грн., що поставило його у скрутне матеріальне становище, правильність висновків суду першої інстанції  також не спростовують, так як  за змістом статей 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, у випадку погіршення матеріального становища платника аліментів може бути підставою для звернення до суду з позовом про  зменшення розміру аліментів, однак такі позовні вимоги   позивачем не заявлялися. 
       З урахуванням зазначеного, колегія суддів приходить до висновку про те, що суд першої інстанції на підставі належним чином оцінених доказів вірно встановив, що ОСОБА_2 не надав  суду жодного належного та допустимого доказу на підтвердження наявності передбачених частиною другою статті 197 СК України обставин, що мають істотне значення та могли б слугувати підставою для звільнення його від сплати заборгованості за аліментами та дійшов правильного висновку про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про звільнення від сплати заборгованості за аліментами.
       Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
       Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення ухвалене з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а тому відсутні правові підстави для задоволення апеляційної скарги .
       Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381, 382, 389 ЦПК України, суд апеляційної інстанції, -
                                       ПОСТАНОВИВ:

       Апеляційну скаргу ОСОБА_2 — залишити без задоволення.

       Рішення Гусятинського районного суду Тернопільської області від 27 січня 2020 року— залишити без змін.

       Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

       Дата складання повного тексту постанови - 16 червня 2020 року.

       Головуючий:                                                         Сташків Б.І.

                                                                               Костів О.З.

       Судді:                                                                Щавурська Н.Б