Постанова 
Іменем України
 
04 березня 2020 року
м. Київ
 
справа № 758/9164/16-ц
провадження № 61-12195св19
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:
головуючого: Сімоненко В.М.,
суддів -Калараша А. А. (суддя-доповідач), Сердюка В.В., Петрова Є. В.,    Штелик С.П.,
 
учасники справи:
позивач -    ОСОБА_1 ,
відповідач -  Українське державне підприємство з обслуговування іноземних та вітчизняних автотранспортних засобів «Укрінтеравтосервіс»,
представник відповідача - Козуліна Аліса Василівна,
 
розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу Українського державного підприємства з обслуговування іноземних та вітчизняних автотранспортних засобів «Укрінтеравтосервіс» на рішення Подільського районного суду м. Києва від 14 січня 2019 року, ухвалене у складі головуючого судді Войтенко Т.В., та постанову Київського апеляційного суду від 05 червня 2019 року, ухвалену у складі колегії суддів Стрижеуса А.М., Поливач Л.Д., Шкоріної О.І.,
 
ВСТАНОВИВ:
Описова частина 
Короткий зміст позовних вимог
У червні 2016 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до Українського державного підприємства по обслуговуванню іноземних та вітчизняних автотранспортних засобів «Укрінтеравтосервіс» про визнання незаконним і скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення зарплати за час вимушеного прогулу, відшкодування моральної шкоди.
З урахуванням уточненої позовної вимоги, зміни предмету та підстави позову, вимоги позовної заяви обґрунтовані тим, що в період з листопада 2014 року по червень 2016 року позивач працював заступником генерального директора Українського державного підприємства по обслуговуванню іноземних та вітчизняних автотранспортних засобів «Укрінтеравтосервіс». 
Наказом №130-ВК від 07 червня 2016 року за систематичне невиконання працівником без поважних причин обов`язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового порядку, якщо до працівника раніше застосовувалися заходи дисциплінарного чи громадського стягнення згідно п. 3 ст. 40 КЗпП України» ОСОБА_1 було звільнено з посади заступника Генерального директора УДП «Укрінтеравтосервіс» 
Позивач вважає своє звільнення незаконним. Так, вказує, що звільнення за п. 3 ч. 1 ст. 40 КЗпП України можливе лише за наявності вини працівника у вчиненні дисциплінарного проступку. Позивач зазначає, що жодних проступків не вчиняв, перед застосуванням стягнення роботодавець не встановив в його діях вини. Роботодавцем не було враховано того факту, що стягнення за дисциплінарний проступок могло бути застосовано в порядку і в межах строків, визначених ст. 147-149 КЗпП України.
Посилається на те, що від нього відповідач  не відбирав пояснень перед звільненням, дисциплінарні стягнення у вигляді доган за наказами від 06 червня 2016 року і 07 червня 2016 року були оголошені позивачу без врахування його пояснень, перед притягненням до дисциплінарної відповідальності роботодавець заборонив реєструвати пояснення позивача і заходити до нього з будь-якими письмовими поясненнями. При застосуванні дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення не було вирішено питання щодо можливості застосування іншого виду стягнення, не враховано великий стаж роботи і служби та високий професіоналізм працівника.
Вказував, що дії з боку Українського державного підприємства по обслуговуванню іноземних та вітчизняних автотранспортних засобів «Укрінтеравтосервіс» щодо його звільнення є порушенням його законних прав на працю, які завдали йому моральних страждань. Моральна шкода, завдана йому в результаті незаконного звільнення, полягає у тому, що ним понесені втрати немайнового характеру внаслідок моральних страждань, погіршення здоров`я, порушився нормальний сон, взаємини в родині, виникла дратівливість щодо оточуючих обставин; дані порушення закону з боку відповідача вплинули на його професійну діяльність. Враховуючи негативний вплив на ділову репутацію, яка досягалась роками, підрив стану здоров`я, завдану моральну шкоду він оцінив у розмірі 80 000,00 грн.
Посилаючись на вищевикладені обставини, позивач остаточно просив суд                     ( том 1, а.с. 1-4;33-38; том 2, а.с.62-67):
- визнати незаконним і скасувати наказ Українського державного підприємства по обслуговуванню іноземних та вітчизняних автотранспортних засобів «Укрінтеравтосервіс» від 07 червня 2016 року № 130-ВК про звільнення ОСОБА_1 з роботи,
- визнати незаконним і скасувати наказ Українського державного підприємства по обслуговуванню іноземних та вітчизняних автотранспортних засобів «Укрінтеравтосервіс» від 06 червня 2016 року № 144 про притягнення ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності,
- визнати незаконним і скасувати наказ Українського державного підприємства по обслуговуванню іноземних та вітчизняних автотранспортних засобів «Укрінтеравтосервіс» від 07 червня 2016 року № 146 про притягнення ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності,
- визнати незаконним і скасувати наказ Українського державного підприємства по обслуговуванню іноземних та вітчизняних автотранспортних засобів «Укрінтеравтосервіс» від 07 червня 2016 року № 148 про притягнення ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності,
- поновити ОСОБА_1 на посаді заступника генерального директора Українського державного підприємства по обслуговуванню іноземних та вітчизняних автотранспортних засобів «Укрінтеравтосервіс»,
- стягнути з Українського державного підприємства по обслуговуванню іноземних та вітчизняних автотранспортних засобів «Укрінтеравтосервіс» на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі середньомісячної заробітної плати незаконно звільненого працівника за період з 21 червня 2016 року по день ухвалення рішення у справі (з розрахунку посадового окладу з надбавкою в розмірі 77166,00 грн на місяць),
- стягнути з Українського державного підприємства по обслуговуванню іноземних та вітчизняних автотранспортних засобів «Укрінтеравтосервіс» на його користь 80 000 грн як відшкодування завданої моральної (немайнової) шкоди,
- стягнути з відповідача на користь позивача 12 000, 00 грн судових витрат, що пов`язані з оплатою правової допомоги.
На підставі заяви ОСОБА_1   14 січня 2019 року ухвалою Подільського районного суду м. Києва закрито провадження у справі в частині позовних вимог про поновлення позивача на посаді заступника генерального директора Українського державного підприємства по обслуговуванню іноземних та вітчизняних автотранспортних засобів «Укрінтеравтосервіс».
Короткий зміст судових  рішень
Рішенням Подільського районного суду м. Києва від 14 січня                                            2019 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково.
Визнано незаконним і скасовано наказ Українського державного підприємства по обслуговуванню іноземних та вітчизняних автотранспортних засобів «Укрінтеравтосервіс» від 06 червня 2016 року № 144 про притягнення ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності.
Визнано незаконним і скасовано наказ Українського державного підприємства по обслуговуванню іноземних та вітчизняних автотранспортних засобів «Укрінтеравтосервіс» від 07 червня 2016 року  № 146 про притягнення ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності.
Визнано незаконним і скасовано наказ Українського державного підприємства по обслуговуванню іноземних та вітчизняних автотранспортних засобів «Укрінтеравтосервіс» від 07 червня 2016 року № 148 про притягнення ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності.
Визнано незаконним і скасовано наказ Українського державного підприємства по обслуговуванню іноземних та вітчизняних автотранспортних засобів «Укрінтеравтосервіс від 07 червня 2016 року № 130-ВК про звільнення ОСОБА_1 з посади заступника генерального директора Українського державного підприємства по обслуговуванню іноземних та вітчизняних автотранспортних засобів «Укрінтеравтосервіс».
Стягнуто з Українського державного підприємства по обслуговуванню іноземних та вітчизняних автотранспортних засобів «Укрінтеравтосервіс» на користь ОСОБА_1 407 656,20 грн середнього заробітку за час вимушеного прогулу.
Стягнуто з Українського державного підприємства по обслуговуванню іноземних та вітчизняних автотранспортних засобів «Укрінтеравтосервіс» на користь ОСОБА_1 3000 грн на відшкодування завданої моральної (немайнової) шкоди.
Допущено негайне виконання рішення суду про стягнення заробітної плати за 1 місяць - червень 2016 року у розмірі 10 019,20 грн.
Стягнуто з Українського державного підприємства по обслуговуванню іноземних та вітчизняних автотранспортних засобів «Укрінтеравтосервіс» на користь ОСОБА_1 12 000 грн витрат на правову допомогу та 551,20 грн судового збору з вимоги про відшкодування моральної шкоди.
Стягнуто з Українського державного підприємства по обслуговуванню іноземних та вітчизняних автотранспортних засобів «Укрінтеравтосервіс» на користь держави 6281,36 грн судового збору.
В задоволенні позовних вимог про відшкодування моральної шкоди у більшому розмірі - відмовлено.
Постановою Київського апеляційного суду від 05 червня 2019 року рішення Подільського районного суду м. Києва від 14 січня                                                 2019 року  залишено без змін.
Задовольняючи позовні вимоги частково, суд першої інстанції, з висновками якого погодився суд апеляційної інстанції, виходив з того, що накази про дисциплінарні стягнення та про звільнення ОСОБА_1 є незаконними та підлягають скасуванню.
Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції
У липні 2019 року представник Козуліна А.В., діюча в інтересах  Українського державного підприємства з обслуговування іноземних та вітчизняних автотранспортних засобів «Укрінтеравтосервіс»,  звернулася до Верховного Суду із касаційною скаргою на рішення Подільського районного суду м. Києва від 14 січня 2019 року та на постанову Київського апеляційного суду від                           05 червня 2019 року.
 
Короткий зміст вимог касаційної скарги 
Скаржник просив суд  оскаржувані судові рішення скасувати, та ухвалити нове судове рішення про  відмову у задоволенні позовних вимог у повному обсязі та здійснити перерозподіл судових витрат. 
 
Аргументи учасників справи
Доводи особи, яка подала касаційну скаргу 
Касаційна скарга  мотивована тим, що  суди вийшли за межі позовних вимог, оскільки  позовні вимоги  про скасування наказів № 144, 146, 148 не були предметом первісного позову, а зміну предмету та підстави позову суд не приймав.
Суди дійшли помилкового висновку, що відповідач не дотримався вимог ст.  147-1, 148, 149 КЗпП України  при накладенні дисциплінарного стягнення на ОСОБА_1 .
Судами було встановлено обставини справи у спосіб, який не передбачено цивільним законодавством України, оскільки пояснення представника позивача не є доказами по справі в силу статті 76 ЦПК України.
Суд не прийняв до уваги та не застосував п. 2.10   Постанови КМУ «Про правила дорожнього руху».
Судами не було прийнято до уваги правовий висновок Верховного Суду України , висловлений у справі № 6-2801цс15.
Суд не прийняв до уваги те, що підставою для звільнення позивача є Рекомендації комісії, а не попередні накази про притягнення до дисциплінарної відповідальності.
Відзив  на касаційну скаргу до суду не надходив.
Фактичні обставини справи, встановлені судами
Судами встановлено, що 10 листопада 2014 року позивач ОСОБА_1 був прийнятий на роботу в Українське державне підприємство по обслуговуванню іноземних та вітчизняних автотранспортних засобів «Укрінтеравтосервіс» на посаду радника Генерального директора.
25 серпня 2015 року позивач ОСОБА_1 був призначений заступником Генерального директора Українського державного підприємства по обслуговуванню іноземних та вітчизняних автотранспортних засобів «Укрінтеравтосервіс».
На  території Українського державного підприємства по обслуговуванню іноземних та вітчизняних автотранспортних засобів «Укрінтеравтосервіс» в ніч з 29 травня 2016 року на 30 травня 2016 року   трапилась надзвичайна ситуація, в якій було спричинено шкоду  майну підприємства, а саме нанесено механічні пошкодження автомобілю Фольксваген державний номерний знак № НОМЕР_1 .
Наказом №135 від 31 травня 2016 року на підприємстві було створено тимчасову комісію для проведення службового розслідування (далі Комісія)   за фактом виникнення ситуації в ніч з 29 травня 2016 року на 30 травня 2016 року на території підприємства ( том 1, а.с.5).
Вимогою №1 від 01 червня 2016 року  Комісія зобов`язала ОСОБА_1 надати в термін до 10:00 год. 02 червня 2016 року в письмовому вигляді перелік розпорядчих та внутрішніх нормативних актів відповідача, а також нормативно-правових актів, якими користується в роботі позивач                          ОСОБА_1   (том 1, а.с. 14) .
Вказану вимогу ОСОБА_1 отримав 01 червня 2016 року о 16 :54 годині.
Перелік документів, які витребовувалися від ОСОБА_1 було вручено Голові комісії 02 червня 2016 року о 10:51 год. (том 1, а.с.221-222).
Актом №1 від 02 червня 2016 року зафіксовано факт порушення                            ОСОБА_1 покладених на нього Вимог щодо надання документів до 10:00 год., зазначено, що на думку Комісії є порушенням вимог ст. 139 КЗпП України - невиконання пункту 4.1. наказу №135 від 31 травня 2016 року (том 1, а.с. 226-227).
Наказом «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності» № 144 від                   06 червня 2016 року  оголошено догану ОСОБА_1 у зв`язку з невиконанням наказу від 31 травня 2016 року №135  (том 1, а.с.9).
Згідно Службової записки Газнюк С.А. від 01  червня 2016 року Генеральному директору УДП «Укрінтеравтосервіс» повідомлялося про виявлення на території підприємства події за участю ОСОБА_1 , під час якої було пошкоджено автомобіль підприємства Фольксваген (том 1, а.с.269).
Згідно Доповідної записки від 07 червня 2016  року за аналізом службової записки Газнюк С.А. встановлено факт порушення ОСОБА_1 ст. 139 КЗпП України щодо порушення обов`язку дбайливо ставитися до майна власника (том 1, а.с. 270).
Наказом №146 від 07 червня 2016 року було оголошено догану ОСОБА_1 на підставі Службової записки начальника автоколони Служби головного механіка Газнюк С. А . від 01 червня 2016 року та доповідної записки начальника Юридичного управління Олексієнко Р.О. від 07 червня 2016 року за порушення обов`язку дбайливо ставитися до майна власника (том 1, а.с. 268).
Матеріали справи не містять постанови суду про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності  за ст. 124 КУпАП.
На виконання наказу №147 від 07 червня 2016 року комісією було складено Акт службового розслідування від 07 червня 2016 року (том 1, а.с. 101-106).
Комісія дійшла висновку про те, що вина ОСОБА_1 у вчиненні ДТП встановлена камерами відеоспостереження, за вчинення ДТП ОСОБА_1 притягнуто до відповідальності у вигляді догани згідно наказу №146, однак в діях ОСОБА_1 також вбачається факт перевищення службових повноважень з метою уникнення власних приватних майнових витрат, а також з метою вчинення спроби приховання факту скоєння дорожньо-транспортної пригоди, в наслідок якої пошкоджене державне майно, що є порушенням ст. 139 КЗпП України
Підставою для такого висновку стало підписання ним як заступником Генерального директора Звіту про використання коштів №205 від 01 червня 2016 року Газнюк С.А. для придбання матеріалів для проведення косметичного ремонту автомобіля Фольксваген державний № НОМЕР_1 на суму 999,50 грн ( том 1, а.с. 82-84), оскільки на момент підписання такого Звіту 01 червня 2016 року на робочому місці перебував Генеральний директор, а згідно Наказу №262 від 04 вересня 2015 року ОСОБА_1 має право підписувати фінансові документи лише за умови оформлення картки зі зразком підпису (том 1, а.с. 86-100).
В результаті проведення службового розслідування комісією було складено Рекомендації від 07 червня 2016 року  притягти ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності (том 1, а.с. 105-106).
Наказом «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності» № 148 від 07 червня 2016 року ОСОБА_1 оголошено догану на підставі Рекомендації від 07 червня 2016 року (том 1, а.с. 202).
Копію даного наказу ОСОБА_1 отримав 07 червня 2016 року ( том 1, а.с. 202).
Наказом №130-ВК від 07 червня 2016 року за систематичне невиконання працівником без поважних причин обов`язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового порядку, якщо до працівника раніше застосовувалися заходи дисциплінарного чи громадського стягнення згідно п. 3 ст. 40 КЗпП України» ОСОБА_1 було звільнено з посади заступника Генерального директора УДП «Укрінтеравтосервіс» ( том 1, а.с. 7).
Мотивувальна частина 
Позиція Верховного Суду
Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.
Перевіривши наведені у касаційній скарзі доводи, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду вважає, що касаційна скарга підлягає  частковому задоволенню, виходячи з наступних підстав.
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права 
Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Задовольняючи позовні вимоги частково, суд першої інстанції, з висновками якого погодився суд апеляційної інстанції, виходив з того, що наказ про притягнення до дисциплінарної відповідальності та  про звільнення                     ОСОБА_1 є незаконним та підлягає скасуванню.
Колегія суддів частково погоджується з вказаними висновками суду першої та  апеляційної інстанцій з  огляду на наступне.
З урахуванням вимог трудового законодавства у справах, у яких оспорюється законність звільнення, обов`язок доведення правомірності звільнення працівника покладається на роботодавця. Така правова позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 23 січня 2018 року у справі  №273/212/16-ц.

Доводи касаційної скарги  відносно того, що  суди вийшли за межі позовних вимог, оскільки  позовні вимоги  про скасування наказів № 144, 146, 148 не були предметом первісного позову, а зміну предмету та підстави позову суд не приймав не заслуговують на увагу з огляду на наступне.
 
Відповідно до  п. 12 ст. 33 ЦПК України у разі зміни складу суду на стадії розгляду справи по суті суд повторно розпочинає розгляд справи по суті, крім випадку, коли суд ухвалить рішення про повторне проведення підготовчого провадження.
 
Відповідно до частини 3 ст. 49 ЦПК України до закінчення підготовчого засідання позивач має право змінити предмет або підстави позову шляхом подання письмової заяви. У справі, що розглядається за правилами спрощеного позовного провадження, зміна предмета або підстав позову допускається не пізніше ніж за п`ять днів до початку першого судового засідання у справі.
 
Мрочко М.М. у червні 2016 року   звернувся до суду із позовом до Українського державного підприємства по обслуговуванню іноземних та вітчизняних автотранспортних засобів «Укрінтеравтосервіс» про визнання незаконним і скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення зарплати за час вимушеного прогулу, відшкодування моральної шкоди.
 
У грудні  2016 року ОСОБА_1 подав до суду уточнену позовну заяву до Українського державного підприємства по обслуговуванню іноземних та вітчизняних автотранспортних засобів «Укрінтеравтосервіс», в якій змінив предмет та підставу позову, окрім первісних вимог просив зокрема визнати, незаконними і скасувати накази Українського державного підприємства по обслуговуванню іноземних та вітчизняних автотранспортних засобів «Укрінтеравтосервіс»   № 144, 146, 148 ( том 2, а.с.2-7).
 
Ухвалою  Подільського районного суду від 27 грудня 2016 року, занесеною  до протоколу, відмовлено  в задоволенні клопотання про прийняття заяви про збільшення позовних вимог, оскільки в заяві одночасно змінено предмет та підстава позову на стадії судового розгляду справи ( том 2, а.с.9,10).
 
Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 10 січня 2018 року справа була передана новому складу суду - судді  Войтенко Т.В. ( том 2, а.с.57).
 
Ухвалою Подільського районного суду від 27 грудня 2016 року прийнято до провадження Подільського районного суду  у складі головуючого судді Войтенко Т.В. та  розпочато розгляд справи спочатку у порядку спрощеного позовного провадження. Розгляд справи визначено  провести  15 лютого 2018 року ( том 2, а.с.58-59).
 
06 лютого 2018 року, тобто більше ніж за п`ять днів до початку першого судового засідання у справі, ОСОБА_1 подав до суду уточнену позовну заяву до Українського державного підприємства по обслуговуванню іноземних та вітчизняних автотранспортних засобів «Укрінтеравтосервіс» в якій змінив предмет та підставу позову, окрім первісних вимог просив визнати незаконними і скасувати накази Українського державного підприємства по обслуговуванню іноземних та вітчизняних автотранспортних засобів «Укрінтеравтосервіс»   № 144, 146, 148, 130 ( том 2, а.с.62-67).
 
Таким чином,  зміна предмету та підстави відбулась у встановлений ст. 49 ЦПК України строк, тому вимоги позивача про визнання незаконними та скасування наказів Українського державного підприємства по обслуговуванню іноземних та вітчизняних автотранспортних засобів «Укрінтеравтосервіс» № 144, 146, 148  входили до меж позовних вимог, які були предметом розгляду даної справи.
 
Доводи касаційної скарги відносно того, що суди дійшли помилкового висновку, що відповідач не дотримався вимог ст.  147-1, 148, 149 КЗпП України  при накладенні дисциплінарного стягнення на ОСОБА_1 частково заслуговують на увагу з огляду на наступне.
Підстави звільнення працівника з роботи з ініціативи адміністрації передбачені статтями 40, 41 КЗпП України.
Зокрема, відповідно до пункту 3 статті 40 КЗпП трудовий договір може бути розірваний власником підприємства (установи, організації) або уповноваженим ним органом у випадках систематичного невиконання працівником без поважних причин обов`язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку, якщо раніше до цього працівника застосовувалися заходи дисциплінарного чи громадського стягнення.
За змістом зазначеної норми працівник може бути звільнений лише за проступок на роботі, вчинений після застосування до нього дисциплінарного стягнення за невиконання без поважних причин обов`язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку (пункт 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» від 6 листопада 1992 року з наступними змінами).
При цьому адміністрація повинна навести конкретні факти невиконання обов`язків, зазначити, коли вони мали місце, коли і які проступки вчинив працівник після застосування до нього стягнень.
Порядок застосування дисциплінарних стягнень відповідно до статті 149 КЗпП передбачає обов`язок адміністрації зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення, враховувати ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу працівника.
За кожне порушення трудової дисципліни може бути застосовано лише одне дисциплінарне стягнення.
 Відповідно до ст. 139 КЗпП України, працівники зобов`язані працювати чесно і сумлінно, своєчасно і точно виконувати розпорядження власника або уповноваженого ним органу, додержуватись трудової і технологічної дисципліни, вимог нормативних актів про охорону праці, дбайливо ставитися до майна власника, з яким укладено трудовий договір.
Статтею 140 КЗпП України визначено, що трудова дисципліна на підприємствах, в установах, організаціях забезпечується створенням необхідних організаційних та економічних умов для нормальної високопродуктивної роботи, свідомим ставленням до праці, методами переконання, виховання, а також заохочення за сумлінну працю. У трудових колективах створюється обстановка нетерпимості до порушень трудової дисципліни, суворої товариської вимогливості до працівників, які несумлінно виконують трудові обов`язки. Щодо окремих несумлінних працівників застосовуються в необхідних випадках заходи дисциплінарного і громадського впливу.
Статтею 147 КЗпП України передбачено, що за порушення трудової дисципліни, до працівника може бути застосовано тільки один з таких заходів стягнення: догана або звільнення.
Підставою для застосування дисциплінарного стягнення є дисциплінарний проступок, під яким розуміється протиправне, винне невиконання чи неналежне виконання працівником своїх обов`язків, що випливають із нормативно-правових та інших актів у сфері праці, колективного і трудового договорів.
Виходячи із норм чинного законодавства, для розірвання трудового договору за підставою, що міститься у пункті 3 частини першої статті 40 КЗпП України, необхідними є такі умови: порушення має стосуватися лише тих обов`язків, які є складовими трудової функції працівника чи випливають з правил внутрішнього трудового розпорядку; належним чином зафіксований факт протиправного винного невиконання або неналежного виконання працівником трудових обов`язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку; невиконання трудових обов`язків мало систематичний характер; до працівника раніше протягом року вже застосовувалися заходи дисциплінарного або громадського стягнення.
 
Судами було надано оцінку законності кожному наказу про притягнення до дисциплінарної відповідальності, а саме.
 
Стосовно законності наказу Українського державного підприємства по обслуговуванню іноземних та вітчизняних автотранспортних засобів «Укрінтеравтосервіс» про оголошення догани  № 144 від 06 червня 2016 року колегія суддів зазначає наступне.
Судами встановлено, що на  території Українського державного підприємства по обслуговуванню іноземних та вітчизняних автотранспортних засобів «Укрінтеравтосервіс» в ніч з 29 травня 2016 року на 30 травня 2016 року   трапилась надзвичайна ситуація. 
Наказом №135 від 31 травня 2016 року на підприємстві було створено тимчасову комісію для проведення службового розслідування за фактом виникнення ситуації в ніч з 29 травня 2016 року на 30 травня 2016 року на території підприємства (далі Комісія).
Пунктом 3 вказаного наказу визначено керівникам (працівникам) всіх структурних підрозділів підприємства  забезпечити першочергове (невідкладне), але не пізніше ніж протягом строку, визначеному у відповідному запиті (вимозі), надання документів, пояснень, інформації тощо на усний та/або письмовий запит( вимогу) Комісії ( її члена).
Вимогою №1 від 01 червня 2016 року  Комісія зобов`язала ОСОБА_1 надати в термін до 10:00 години 02 червня 2016 року в письмовому вигляді перелік розпорядчих та внутрішніх нормативних актів відповідача, а також нормативно-правових актів, якими користується в роботі позивач                         ОСОБА_1 .  
Вказану вимогу ОСОБА_1 отримав 01 червня 2016 року о 16 :54 годині.
Перелік документів, які витребовувалися від ОСОБА_1 було вручено Голові комісії 2 червня 2016 року о 10:51 год.
Актом №1 від 02 червня 2016 року зафіксовано факт порушення                             ОСОБА_1 покладених на нього Вимог щодо надання документів до 10:00 год., зазначено, що на думку Комісії є порушенням вимог ст. 139 КЗпП України - невиконання пункту 4.1. Наказу №135 від 31 травня 2016 року.
Наказом «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності» № 144 від 06 червня 2016 року  оголошено догану ОСОБА_1 у зв`язку з невиконанням наказу від 31 травня 2016 року №135.
Суди дійшли правильного висновку про те, що у конкретному випадку не вбачається в діях ОСОБА_1 щодо надання із запізненням менше ніж на годину, документів, які витребовувалися на виконання наказу від 31 травня 2016 року №135, ознак протиправного, винного неналежного виконання працівником своїх обов`язків, у зв`язку з чим  наказ «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності» № 144 від 06 червня 2016 року у вигляді оголошення догани ОСОБА_1 є незаконним, а відтак підлягає скасуванню.
Доводи касаційної скарги відносно того, що судами було встановлено обставини справи у спосіб, який не передбачено цивільним законодавством України, оскільки пояснення представника позивача не є доказами по справі в силу статті 76 ЦПК України  не заслуговують на увагу, оскільки суди прийшли до вказаних висновків за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному , повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, а вказані доводи касаційної скарги зводяться до переоцінки доказів, що в силу вимог статті 400 ЦПК України  не входять до повноважень Верховного Суду.
Таким чином, колегія суддів вважає, що суди дійшли правильних висновків про наявність підстав визнати незаконним та скасувати наказ  № 144 від 06 червня 2016 року про оголошення догани ОСОБА_1 .
Стосовно законності наказу Українського державного підприємства по обслуговуванню іноземних та вітчизняних автотранспортних засобів «Укрінтеравтосервіс»   про оголошення догани № 146 від 07 червня 2016 року колегія суддів зазначає наступне.
Судами встановлено, що згідно Службової записки Газнюк С.А. від 01  червня 2016 року Генеральному директору УДП «Укрінтеравтосервіс» повідомлялося про виявлення на території підприємства події за участю ОСОБА_1 , під час якої було пошкоджено автомобіль Фольксваген державний номерний знак № НОМЕР_1 .
Згідно Доповідної записки від 07 червня 2016  року за аналізом службової записки Газнюк С.А. встановлено факт порушення ОСОБА_1 ст. 139 КЗпП України щодо порушення обов`язку дбайливо ставитися до майна власника.
Наказом №146 від 07 червня 2016 року було оголошено догану ОСОБА_1 на підставі Службової записки начальника автоколони Служби головного механіка Газнюк С.А . від 01 червня 2016 року та доповідної записки начальника Юридичного управління Олексієнко Р.О. від 07 червня 2016 року.
Визнаючи даний наказ незаконним та скасовуючи його, суди виходили з того, що матеріали справи не містять достатніх доказів про те, що автомобіль Фольксваген був пошкоджений з вини ОСОБА_1 , відсутня  відповідна постанова суду, тому  вказане не дає підстав суду встановити, що саме з винних дій позивача було пошкоджене майно відповідача, які б в силу вимог ст. 147 КЗпП України давали б підстави для оголошення ОСОБА_1 догани.
Проте, колегія суддів не погоджується з такими  висновками судів, оскільки вказані висновки спростовуються наявними в матеріалах справи доказами, зокрема Актом службового розслідування від 07 червня 2016 року, в якому комісія дійшла висновку про те, що вина ОСОБА_1 у вчиненні ДТП встановлена камерами відеоспостереження, а факт спричинення ДТП та пошкодження автомобіля ОСОБА_1 не спростовувались.
Відсутність постанови суду про визнання винним ОСОБА_1 у порушенні норм КУпАП при вчиненні ДТП на підприємстві, не свідчить про відсутність вини ОСОБА_1   у  порушення ст. 139 КЗпП України щодо порушення обов`язку дбайливо ставитися до майна власника, зокрема автомобіля підприємства.
Тому, вказане зводиться до припущення відсутності вини ОСОБА_1 , а доказування на припущеннях будуватись не може.
 
Таким чином,колегія суддів вважає, що суди дійшли помилкових висновків про незаконність наказу про оголошення догани № 146 від 07 червня 2016 року та відповідно помилкового його скасували.
 
Стосовно законності наказу Українського державного підприємства по обслуговуванню іноземних та вітчизняних автотранспортних засобів «Укрінтеравтосервіс»   про оголошення догани № 148  від 07 червня 2016 року колегія суддів зазначає наступне.
Порядок застосування дисциплінарних стягнень відповідно до статті                        149 КЗпП передбачає обов`язок адміністрації зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення, враховувати ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу працівника.
За кожне порушення трудової дисципліни може бути застосовано лише одне дисциплінарне стягнення.
Судами встановлено, що комісією було складено Акт службового розслідування від 07 червня 2016 року .
Комісія дійшла висновку про те, що вина ОСОБА_1 у вчиненні ДТП встановлена камерами відеоспостереження, за вчинення ДТП ОСОБА_1 притягнуто до відповідальності у вигляді догани згідно наказу №146. Окрім того, в діях ОСОБА_1 також вбачається факт перевищення службових повноважень з метою уникнення власних приватних майнових витрат, а також з метою вчинення спроби приховання факту скоєння дорожньо-транспортної пригоди, внаслідок якої пошкоджене державне майно, що є порушенням ст. 139 КЗпП України
Підставою для такого висновку стало підписання ним як заступником Генерального директора Звіту про використання коштів №205 від 01 червня 2016 року Газнюк С.А. для придбання матеріалів для проведення косметичного ремонту автомобіля Фольксваген державний № НОМЕР_1 на суму 999,50 грн, оскільки на момент підписання такого Звіту 01 червня                    2016 року на робочому місці перебував Генеральний директор, а згідно наказу №262 від 04 вересня 2015 року ОСОБА_1 має право підписувати фінансові документи лише за умови оформлення картки зі зразком підпису.
В результаті проведення службового розслідування  комісією було складено Рекомендації від 07 червня 2016 року  притягти ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності за вказані проступки.
На підставі вказаної Рекомендації комісії  від 07 червня 2016 року наказом «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності» № 148 від 07 червня 2016 року ОСОБА_1 оголошено догану. 
Таким чином, за дисциплінарне правопорушення, встановлене Актом службового розслідування від 07 червня 2016 року та Рекомендацією комісії було притягнуто ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності, шляхом оголошення догани наказом № 148.
Судами встановлено, що від ОСОБА_1 не відбирались письмові пояснення стосовно вказаного дисциплінарного правопорушення.
Проте, недотримання роботодавцем вимог ст. 149 КЗпП України перед накладенням дисциплінарного стягнення не свідчить про незаконність самого наказу  № 148 від 07 червня 2016 року з огляду на наступне.
Пояснення порушника трудової дисципліни є однією з важливих форм гарантії, наданих порушнику для захисту своїх законних прав та інтересів, направлених проти безпідставного застосування стягнення. Разом з тим правова оцінка дисциплінарного проступку проводиться на підставі з`ясування усіх обставин його вчинення, у тому числі з урахуванням письмового пояснення працівника. Невиконання власником або уповноваженим ним органом обов`язку зажадати письмове пояснення від працівника та неодержання такого пояснення не є підставою для скасування дисциплінарного стягнення, якщо факт порушення трудової дисципліни підтверджений представленими суду доказами.
 
Відповідно до статті 149 КЗпП України до застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення.
 
Пояснення порушника трудової дисципліни є однією з важливих форм гарантії, наданих порушнику для захисту своїх законних прав та інтересів, направлених проти безпідставного застосування стягнення.
 
Разом з тим, правова оцінка дисциплінарного проступку проводиться на підставі з`ясування усіх обставин його вчинення, у тому числі з урахуванням письмового пояснення працівника.
 
Невиконання власником або уповноваженим ним органом обов`язку зажадати письмове пояснення від працівника та неодержання такого пояснення не є підставою для скасування дисциплінарного стягнення, якщо факт порушення трудової дисципліни підтверджений представленими суду доказами.
 
До аналогічного правового висновку дійшов  Верховний Суд України у постанові від 19 жовтня 2016 року у справі  № 6-2801цс15.
 
Під час розгляду справи у суді першої та апеляційної інстанції  підстава дисциплінарного правопорушення  та вина ОСОБА_1   були доведені роботодавцем, тому сам факт невиконання  Українського державного підприємства з обслуговування іноземних та вітчизняних автотранспортних засобів «Укрінтеравтосервіс»  обов`язку зажадати письмове пояснення від ОСОБА_1 та неодержання такого пояснення не є підставою для скасування  
наказу «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності» № 148 від                    07 червня 2016 року.
 
Судами вказаного до уваги прийнято не було, що призвело до безпідставного скасування законного та обґрунтованого наказу «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності» № 148 від 07 червня 2016 року.
Таким чином, доводи касаційної скарги відносно того, що судами не було прийнято до уваги правовий висновок Верховного Суду України , висловлений у справі № 6-2801цс15  заслуговують на увагу.
Стосовно законності наказу Українського державного підприємства по обслуговуванню іноземних та вітчизняних автотранспортних засобів «Укрінтеравтосервіс»   про звільнення  № 130-ВК  від 07 червня 2016 року колегія суддів зазначає наступне.
Законодавець  у ч. 2 ст. 149 КЗпП України встановив обмеження щодо притягнення до дисциплінарної відповідальності: за кожне порушення трудової дисципліни може бути застосовано лише одне дисциплінарне стягнення.
Судами встановлено, що підставою для винесення наказу про звільнення                    № 130-ВК від 07 червня 2016 року стали Рекомендації комісії, тобто така ж підстава, як і для винесення наказу про оголошення догани № 148  від                           07 червня 2016 року.
Так, за  вказаний дисциплінарний проступок  позивача було притягнуто до відповідальності двічі, що є грубим порушенням ч. 2 ст. 149 КЗпП України .
Підставою для звільнення за ст. 40 п. 3 КЗпПУ є систематичність  невиконання працівником  без причин обов`язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку, якщо до працівника раніше застосовувались заходи дисциплінарного  чи громадського стягнення.

Враховуючи те, що накази про притягнення до дисциплінарної відповідальності ОСОБА_1   № 144 від 06 червня 2016 року, № 146 та 148 від 07 червня 2016 року, були винесені за результатами проведення розслідування комісією події, яка трапилась на підприємстві у ніч з 29 травня 2016 року, що свідчить про відсутність часового проміжку між притягненням до дисциплінарної відповідальності ОСОБА_1   та новим дисциплінарним проступком ОСОБА_1 , у даній ситуації відсутня систематичність порушення трудової дисципліни ОСОБА_1 ,  тому  підстави для його звільнення за п. 3 ст. 40КЗпП України відсутні. 

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що доводи касаційної скарги відносно того, що суди не прийняли до уваги те, що підставою для звільнення позивача є Рекомендації комісії, а не попередні накази про притягнення до дисциплінарної відповідальності, не спростовують подвійного притягнення ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності за дисциплінарний проступок визначений у Акті комісії за результатами розслідування від                       07 червня 2016 року та свідчать про відсутність підстав для звільнення за п. 3 ст. 40 КЗпПУ. 
Таким чином, суди дійшли правильного висновку про те, що за один дисциплінарний проступок, визначений у Акті та Рекомендації комісії                  ОСОБА_1 було притягнуто двічі до дисциплінарної відповідальності в результаті чого визнали наказ про звільнення  № 130-ВК  від 07 червня 2016 року незаконним.

Проте, колегія суддів вважає, що суди дійшли помилкових висновків стосовно наявності підстав для скасування наказу про звільнення № 130-ВК від                           07 червня 2016 року та  стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, з огляду на наступне.
Відповідно до частини першої статті 4 Цивільного процесуального кодексу 
(далі - ЦПК України) кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
 
Згідно з частиною першою статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках
 
Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
 
Законодавчі обмеження матеріально-правових способів захисту цивільного права чи інтересу підлягають застосуванню з дотриманням положень статей 55, 124 Конституції України та статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, відповідно до яких кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом.
 
Оскільки положення Конституції України та Конвенції мають вищу юридичну силу (статті 8, 9 Конституції України), а обмеження матеріального права суперечать цим положенням, порушення цивільного права чи цивільного інтересу підлягають судовому захисту і у спосіб відповідно до викладеної у позові вимоги, який не суперечить закону. 
 
Такий висновок викладений у постанові Об`єднаної Палати Верховного Суду 
від 03 жовтня 2018 року в справі № 529/613/17-ц.
 
При оцінці обраного позивачем способу захисту потрібно враховувати його ефективність, тобто спосіб захисту має відповідати змісту порушеного права, характеру правопорушення, та забезпечити поновлення порушеного права.
 
Частиною першою статті 235 Кодексу законів про працю України 
(далі - КЗпП України) визначено, що у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, у тому числі у зв`язку з повідомленням про порушення вимог Закону України «Про запобігання корупції» іншою особою, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.
 
За змістом частини другої статті 235 КЗпП України при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.
 
Системний аналіз зазначених вище приписів статті 235 КЗпП України, дає підстави дійти висновку про те, що скасування наказу про звільнення працівника автоматично тягне за собою поновлення його на роботі та вирішення питання щодо відшкодування останньому середнього заробітку. 
 
У випадку, якщо працівник не має наміру поновлюватись на посаді, яку він займав до звільнення, та у випадку, якщо суд дійде висновку про незаконність такого звільнення, порушене право працівника може бути захищене шляхом зміни формулювання причини звільнення.
 
Частиною третьою статті 235 КЗпП України визначено, що у разі визнання формулювання причини звільнення неправильним або таким, що не відповідає чинному законодавству, у випадках, коли це не тягне за собою поновлення працівника на роботі, орган, який розглядає трудовий спір, зобов`язаний змінити формулювання і вказати в рішенні причину звільнення у точній відповідності з формулюванням чинного законодавства та з посиланням на відповідну статтю (пункт) закону. Якщо неправильне формулювання причини звільнення в трудовій книжці перешкоджало працевлаштуванню працівника, орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату йому середнього заробітку за час вимушеного прогулу в порядку і на умовах, передбачених частиною другою цієї статті.
 
Тобто у випаду застосування зазначеної вище норми трудового законодавства, у позивача виникає право на виплату середнього заробітку за умови доведеності, що неправильне формулювання причини звільнення в трудовій книжці перешкоджало його працевлаштуванню, що свідчить про не безумовне стягнення на користь позивача середнього заробітку за час вимушеного прогулу, якщо право працівника підлягає захисту на підставі частини третьої статті 235 КЗпП України.
 
Визнання незаконними та скасування наказів про притягнення дисциплінарної відповідальності та про звільнення, без поновлення працівника на посаді, проте з одночасним стягненням з роботодавця середнього заробітку за час вимушеного прогулу, є неправильним застосуванням норми статті 235 КЗпП України.
 
Якщо, вирішивши відмовитись від вимоги про поновлення на роботі, вважаючи незаконними підстави звільнення, позивач не скористався своїм правом на уточнення позовних вимог, у суду відсутні підстави для задоволення позову.
Таким чином, скасування наказу про звільнення та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу можливе тільки у разі поновлення на роботі, як взаємопов`язані вимоги.
Враховуючи те, що на підставі заяви ОСОБА_1 14 січня 2019 року ухвалою Подільського районного суду м. Києва закрито провадження в частині позовних вимог про поновлення позивача на посаді заступника генерального директора Українського державного підприємства по обслуговуванню іноземних та вітчизняних автотранспортних засобів «Укрінтеравтосервіс»,  тому  в задоволенні позовних вимог про скасування  наказу про звільнення № 130  від 07 червня 2016 року та  стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу слід відмовити через відсутність підстав.
Судами вказаного враховано не було, в результаті чого було  безпідставно скасовано наказ про звільнення № 130-ВК  від 07 червня 2016 року та стягнуто з відповідача Українського державного підприємства по обслуговуванню іноземних та вітчизняних автотранспортних засобів «Укрінтеравтосервіс» на користь ОСОБА_1   середній заробіток за час вимушеного прогулу.
Висновки Верховного Суду за результатом розгляду касаційної скарги
Згідно з пунктом 3 частини першої статті 409 ЦПК України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право скасувати судові рішення повністю або частково і ухвалити нове рішення у відповідній частині або змінити рішення, не передаючи справи на новий розгляд.
Відповідно до статті 412 ЦПК України підставами для скасування судових рішень частково і ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є, зокрема, неправильне застосування норм матеріального права. Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню. Зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини.
Враховуючи вищевикладене, суд касаційної інстанції приходить до висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню. 
Рішення Подільського районного суду м. Києва від 14 січня 2019 року, та постанову Київського апеляційного суду від 05 червня 2019 року в частині задоволення позовних вимог про визнання незаконним і скасування наказів Українського державного підприємства по обслуговуванню іноземних та вітчизняних автотранспортних засобів «Укрінтеравтосервіс» від 07 червня 2016 року № 146 та від 07 червня 2016 року № 148 про притягнення                       ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності, про скасування наказу                    № 130  від 07 червня 2016 року про звільнення ОСОБА_1 та стягнення з Українського державного підприємства по обслуговуванню іноземних та вітчизняних автотранспортних засобів «Укрінтеравтосервіс» на користь ОСОБА_1 407 656,20 грн середнього заробітку за час вимушеного прогулу скасувати.  Ухвалити в цій частині нове судове рішення про відмову у задоволенні вказаних позовних вимог з підстав викладених у мотивувальній частині постанови.
Щодо перерозподілу судових витрат.
Відповідно до частини 13 статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
При зверненні з позовною заявою ОСОБА_1 відповідно до  п.1 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» ( у редакції чинній на день звернення з позовною заявою) був звільнений  від сплати судового збору про стягнення заробітної плати та поновлення на роботі. Таким чином, при зверненні до суду з позовом про визнання незаконним та скасування наказу про притягнення до дисциплінарної відповідальності № 144, №146, №148 позивач звільнений не був, але судовий збір за вказані позовні вимоги не сплачував.
 
Станом на день подання позовної заяви, позивач мав сплатити на користь держави судовий збір за подання позову визнання незаконними та скасування наказів про притягнення до дисциплінарної відповідальності у розмірі 1653,6 грн.
 
Судами задоволено позов у розмірі 40% від заявлених вимог.
 
Таким чином, розмір судового збору, який підлягає стягненню з Українського державного підприємства по обслуговуванню іноземних та вітчизняних автотранспортних засобів «Укрінтеравтосервіс» на користь ОСОБА_1   складає  4 800 грн за витрати на правову допомогу та 551,20 грн судового збору за вимогу про стягнення моральної шкоди.
 
На користь держави з Українського державного підприємства по обслуговуванню іноземних та вітчизняних автотранспортних засобів «Укрінтеравтосервіс» підлягає стягненню 1653,6 грн. 
Однак, з врахуванням того, що позивач при зверненні з позовом до суду не сплатив на користь держави 1653,6 грн, тому вказана сума має бути відрахована з суми судових витрат, які має повернути відповідач на користь держави.
При  зверненні з апеляційною та касаційною скаргою до суду на судові рішення , Українське державне підприємство по обслуговуванню іноземних та вітчизняних автотранспортних засобів «Укрінтеравтосервіс`сплатило судовий збір у загальному розмірі ( 2067+7716,80)=9 783,80 грн. 
 
Враховуючи пропорційність задоволених вимог, та пільг щодо сплати судового збору, з ОСОБА_1 підлягає стягненню на користь Українського державного підприємства по обслуговуванню іноземних та вітчизняних автотранспортних засобів «Укрінтеравтосервіс» понесені ним судові витрати за подання апеляційної та касаційної скарги   у загальному розмірі                                       3 527,68 грн, а з держави на користь Українського державного підприємства по обслуговуванню іноземних та вітчизняних автотранспортних засобів «Укрінтеравтосервіс» понесені ним судові витрати за подання апеляційної та касаційної скарги   у загальному розмірі 2 342,60 грн.
Посилання відповідача на те, що ним понесено витрати на правову допомогу у розмірі 20 000 грн, документально не підтверджено, що є підставою для відмови у задоволенні вимог про стягнення таких витрат. До аналогічного правового висновку дійшов Верховний Суд у постанові  від 17 жовтня                           2018 року у справі №301/1894/17.
Керуючись статтями 141, 400, 409, 412, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду,
 
ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу Українського державного підприємства по обслуговуванню іноземних та вітчизняних автотранспортних засобів «Укрінтеравтосервіс» задовольнити частково.
Рішення Подільського районного суду м. Києва від 14 січня 2019 року та постанову Київського апеляційного суду від 05 червня 2019 року   в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_1 до Українського державного підприємства по обслуговуванню іноземних та вітчизняних автотранспортних засобів «Укрінтеравтосервіс» про визнання незаконними і скасування наказів від 07 червня 2016 року № 146 та від 07 червня 2016 року № 148 про притягнення ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності, про скасування наказу Українського державного підприємства по обслуговуванню іноземних та вітчизняних автотранспортних засобів «Укрінтеравтосервіс»від 07 червня 2016 року № 130-ВК про звільнення ОСОБА_1 з посади заступника генерального директора Українського державного підприємства по обслуговуванню іноземних та вітчизняних автотранспортних засобів «Укрінтеравтосервіс», про стягнення з Українського державного підприємства по обслуговуванню іноземних та вітчизняних автотранспортних засобів «Укрінтеравтосервіс» на користь ОСОБА_1 407 656,20 грн середнього заробітку за час вимушеного прогулу -   скасувати. В цій частині ухвалити нове судове  рішення .
В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Українського державного підприємства по обслуговуванню іноземних та вітчизняних автотранспортних засобів «Укрінтеравтосервіс»про:
- визнання незаконним і скасування наказу від 07 червня 2016 року № 146 про притягнення ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності;
- визнання незаконним і скасування наказу від 07 червня 2016 року № 148 про притягнення ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності ;
-скасування наказу Українського державного підприємства по обслуговуванню іноземних та вітчизняних автотранспортних засобів «Укрінтеравтосервіс» від 07 червня 2016 року № 130-ВК про звільнення ОСОБА_1 з посади заступника генерального директора Українського державного підприємства по обслуговуванню іноземних та вітчизняних автотранспортних засобів «Укрінтеравтосервіс»;
- про стягнення 407 656,20 грн середнього заробітку за час вимушеного прогулу - відмовити.
Рішення Подільського районного суду м. Києва від 14 січня 2019 року та постанову Київського апеляційного суду від 05 червня 2019 року  в частині  негайного виконання рішення  та розподілу судових витрат скасувати.
Рішення Подільського районного суду м. Києва від 14 січня 2019 року та постанову Київського апеляційного суду від 05 червня 2019 року в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_1 до  Українського державного підприємства по обслуговуванню іноземних та вітчизняних автотранспортних засобів «Укрінтеравтосервіс»про:
- визнання незаконним та скасування наказу від 06 червня 2016 року № 144  про притягнення ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності;
- про визнання незаконним наказу Українського державного підприємства по обслуговуванню іноземних та вітчизняних автотранспортних засобів «Укрінтеравтосервіс» від 07 червня 2016 року № 130-ВК про звільнення ОСОБА_1 з посади заступника генерального директора Українського державного підприємства по обслуговуванню іноземних та вітчизняних автотранспортних засобів «Укрінтеравтосервіс» ;
-про стягнення моральної шкоди - залишити без змін.
Стягнути з Українського державного підприємства по обслуговуванню іноземних та вітчизняних автотранспортних засобів «Укрінтеравтосервіс»  на користь ОСОБА_1 , понесені ним  судові витрати у розмірі  5 351,20 грн.
Стягнути з ОСОБА_1  на користь Українського державного підприємства по обслуговуванню іноземних та вітчизняних автотранспортних засобів «Укрінтеравтосервіс» понесені ним судові витрати у  розмірі  3 527,68 грн.
Стягнути з держави на користь Українського державного підприємства по обслуговуванню іноземних та вітчизняних автотранспортних засобів «Укрінтеравтосервіс» понесені ним судові витрати у  розмірі 2342,60 грн.
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.
 
Головуючий                                                            В. М. Сімоненко 
 
Судді:                                                                    А. А. Калараш
 
                                                                                                В. В. Сердюк
 
                                                                                                Є. В. Петров
 
                                                                                                С. П. Штелик